160 



sichtig und listig, dass sie selten sich blicken und nicht leicht 

 in Schlingen sich beriicken liisst. Wenn sie Gefahr . . . 



Kjærbølling S. 173 (Nordlig Nattergal): 

 Den lever i dybtliggende Løvskove, som have tæt Underskov 

 og Krat med rigeligt Vand, især ved Aaer og store Bække, eller 

 i Nærheden af Sumpe og Grave. Dens Væsen har noget Stor- 

 mende, blandet med noget Sørgmodigt, hvorved den adskiller 

 sig fra den egentlige Nattergal, som forøvrigt er den fuldkommen 

 liig i Manerer og Levemaade, ja selv i Sangen. I Almindelighed 

 synger den nordlige Nattergal meget stærkere, gjaldende og mere 

 hult klingende, næsten klokkeagtigt, desuden langsommere af- 

 brudt og med mindre Afvexling ... I det Frie lyde dens Melo- 

 dier fra Mai til Slutningen af Juni, ikke blot i Aften- og Morgen- 

 timerne, men ogsaa hyppigt om Natten, hvilket fornemmelig 

 characteriserer denne Art. 



Zander S. 259—260: 

 Sie lebt in tief liegenden Laubholzern, welche dichtes Unter- 

 holz und Gebiisch mit vielem Wasser haben, besonders an den 

 Ufern der Fliisse, so wie in der Nåhe von Sumpfen undTeichen; 

 . . . Sie hat in ihrem Wesen etwas Stiirmisches, aber dabei doch 

 zugleich etwas Schwerfalliges, wodurch sie sich von der gemeinen 

 Nachtigall unterscheidet, der sie sonst in Sitten und Lebensart 

 sehr ahnlich ist. Auch im (iesange iihnelt sie derselben . . . Im 

 Allgemeinen jedoch singt die Sprossernachtigall viel stårker, 

 bobler, fast glockenartig, iiberdiess auch langsamer, abgebrocbener 

 und weniger mannigfaltig . . . Im Freien erschallen ihre Melo- 

 dien vom Mai bis gegen Ende Juni, nicht allein in den Morgen- 

 und Abendstunden, sondern auch haufig des Nachts, und zwar 

 um diese Zeit ofter, als bei der vorigen. 



Kjærbølling S. 175 (Sydlig Nattergal): 

 Ved sin herlige Sang udmærker den sig fremfor alle Fugle, 

 og er derved bleven saa berømt, at allerede de ældste Digtere 

 have besunget den. I Regelen findes der ikke let nogen Fugl 

 (foregaaende Art undtagen), som heri overgaar den, saa at den 

 med Rette fortjener Navn af Sangfuglenes Dronning. Den forener 

 i sin Sang alt det Skjønne, Bløde, Blide, Stærke og Overraskende 

 i de andre Fuglesange, og sætter derved den følsomme Tilhører 



