170 



FUGLENE OG SNESTORMEN. 



I »The Zoologist« for Marts 1907 har Mr. Arthur H. Patterson 

 skrevet en Afhandling om Fuglelivet under en stærk Snestorm ved 

 Breydon i England, hvoraf her bringes et Uddrag i Oversættelse: 



Den stærke Snestorm, som karakteriserede Slutningen af 1906 

 og de første Dage af 1907. og dens Virkninger paa Fuglelivet, vil 

 længe staa friske i min Erindring. Jeg gjorde nogle faa Iagttagelser 

 under Uvejret, og dem vil jeg meddele, som jeg har nedskrevet dem. 



31 December. Efter en lang Række milde Vintre kom i den sidste 

 Uge af dette Aar noget i Lighed med de strængere, som vi kendte 

 i gamle Dage. D. 22 regnede det stærkt om Natten, og næste Dag 

 begyndte Sneen at falde. 



Fuglene begyndte at vise Tegn paa Uro. Hættemaagerne (Lams 

 ridibundiis) som i et Par Dage havde søgt deres Føde i Floden, fløj 

 omkring Broen i Hjærtet af Byen, et godt Tegn paa, at der vilde 

 indtræde en Forandring i en eller anden Retning. Morgenen til d. 

 23 gryede med en ildrød Himmel, der kort efter blev graa, og ud 

 fra dens dybe Mørke begyndte Sneen at falde hurtigt og vedvarende, 

 rigtig for Alvor. 



Min første Tanke gjaldt de stakkels Fugle, de Fugle, der skulde 

 dø af Sult eller for Bøssen. D. 22 og 23 blev Flokke af forskellige 

 Fuglearter iagttagne, da de skarevis fulgte Forstranden sydpaa; en 

 Flok, formentlig af Stokænder og Dykænder, talte op imod 500 Indi- 

 vider, og en Avisartikel fra Aldeburgh beretter, at »Uhyre Flokke af 

 Ænder, Vildgæs, Pibeænder og andre Fugle ustandselig trække sydpaa 

 til Strandbredden og varsle om en Fortsættelse af det nuværende 

 haarde Vejr«. 



Den Slags Iagttagelser og Meddelelser sælter naturligvis enhver, 

 der ejer, eller har en Ven, der ejer en Bøsse eller en Skydepram 

 med Bøsse af svært Kaliber, i Aktivitet med at pudse sit Vaaben og 

 forsyne sig med Forraad af Ammunition; lokale Isenkræmmere ladede 

 Patroner Nat og Dag, og adskillige af Breydons Beboere begyndte at 

 skyde Vildænder. Hver eneste Amatør-Pramjæger gjorde sin Baad flot, 

 og hvis jeg havde været Acciseembedsmand, kunde jeg have erhvervet 

 mig et Navn ved at sortere det Regiment af Mennesker, som med 

 enhver tænkelig Afart af en Bøsse — med, og for det meste uden 

 Bøssebevilling — luskede om paa Breydons Volde og paa Markerne. 



D. 27 gik jeg en Tur til Gorleston Molehoved, da jeg havde hørt, 

 at nogle Vildænder af »en ukendt Art« i deres Nød vare komne ind 

 i Havnen, men jeg saa ingen. I Ebbetiden kunde man se nogle 

 smaa Maager ved den nordre Sandbanke lige ved Molen; alle de 

 større Maager vare borte, og i det hele taget saa man kun faa af 

 dem, saa længe Vejret var strængt. Men jeg lagde Mærke til nogle 

 faa Drosler (Vindrosler (Tiirdiis iliacus) og deslige) og Finker, og 

 et Par Pibere gik paa Molen paa den støtte og betænksomme Maade, 

 som i den normale Træktid er særegen for dem; de vare kun en 

 Armslængde fjærnede fra mig. 



