171 



D. 28 gik jeg en Tur tværs over North Denes; undertiden maatte 

 jeg vade i dybe Snedriver, og ofte gled og snublede jeg, da de bølge- 

 formede Ujævnheder og pludseligt forekommende Huller i Sandklit- 

 terne vare vanskelige at passere; men tilsidst naaede jeg Kysten. 

 Nogle faa Drosler og Finker fløj over mig, medens jeg arbejdede 

 mig frem gennem Sneen, men, da jeg naaede Strandbredden, saa jeg 

 Sangdrosler (Tiirdiis nmsicus) , Sjaggere (Tiirdus pilaris), Vindrosler 

 (særlig mange), Lærker {Alcuida arvensis), Irisker, Pibere, ja 

 selv Stilliser (Carduelis elegans) flyvende lige mod Syd, idet 

 de fulgte Kystlinien. Tavse, som brune Fugle-Spøgelser, fløj de 

 Time efter Time, Tusinder efter Tusinder. Jeg undrede mig over. 

 hvorfra de kom, og tænkte paa om de endnu vilde have trodset 

 de Drifter, som to Maaneder før drev mange af deres Slægtninge 

 fremad paa deres Vandringer mod Syd, hvis Uvejret ikke var kommet. 

 Sikkert vare disse Fugle landede i Skotland, og vilde være forblevne 

 der. Flokke paa fem, ti, tyve og halvtreds stred og kæmpede sig 

 frem, enkelte Fugle arbejdede sig lige ud, og dalede nu og da ned 

 for at hvile en Stund. Mange af dem passerede mig næsten inden 

 for Arms Længde, og deres Flugtlinie laa over en omtrent 15 M. 

 bred Sandbræmme, som Højvandet havde befriet for Sneen. Da jeg 

 gik mod Nord, aabnede Strømmen af de tavse Gæster sig for mig 

 til begge Sider, ganske som et Infanteriregiment; og de blev ved 

 dermed, da jeg kom tilbage i)aa Hjemvejen, idet de jævnt sluttede 

 Kolonnen, naar de vare komne forbi mig. Uheldigvis var Morgenen 

 mørk, og min trofaste Zeisskikkert noget for stærk for den korte 

 Afstand, saa, hvis der imellem de smaa Gæster har været Sjælden- 

 heder, saa have de passeret mig uden at blive identificerede. 



Jeg vilde gærne have haft min mindre Theaterkikkert med mig, 

 derimod ikke nogen Bøsse, thi jeg hader den Tænkemaade, som leder 

 til Slagteri af smaa vandrende Gæster for at tilføje en ny Art til et 

 Grevskabs Fauna. Jeg vilde hellere tilbringe det halve af mit Liv 

 imellem Dyndfladerne i Uvidenhed om, at en eller anden sjælden og 

 ny Vadefugleart iagttog mig daglig, end kende den, og kunne nævne 

 dens Navn, hvis Betingelsen var, at jeg skulde berøve den det Liv, 

 som den er lige saa glad over, som jeg er ved mit. 



De stakkels Hættemaager vare ilde farne, de forlod Breydon i 

 Masse og tog Ophold i Flodens nedre Egne. Jeg overraskede omtrent 

 30 af dem, idet jeg løb op ad Flodbredden, og fik dem for 

 en kort Tid til at flyve bort fra det blæksorte Kloakvand, som 

 ledes ud i Floden paa dette Sted. Disse Fugle sværmede om i 

 Haverne og sad paa Vejene. Publikum tilkastede dem Føde fra 

 Broerne, ja, i forskellige Dele af Byen fodrede man dem med Rester 

 fra Bordene fra selve Dørtrinene, og mere end et raat Menneske 

 brugte dem til Skydeskiver. En ulykkelig Fugl vilde ikke give Plads 

 for en Gyklist og blev dræbt af hans Maskine. 



To eller tre Gange mens Sneen og Frosten varede, besøgte jeg 

 Breydons Volde. Blishøns (Fiilica atra) i smaa Flokke gik sørg- 

 modige omkring paa Dynd-Fladerne medtagne af det uophørlige 



