173 



bragte i Vandet, nær ved det Sted, hvor han saa deres Spor. Disse 

 Bekkasiner vare Resultatet af faa Timers Arbejde. Drengens Fader, 

 en Mr. Brooks, forsikrede mig om. at Tusinder af Bekkasiner kom 

 til Moserne lige før Snestormen. De kom i den Grad ud af deres 

 Vaner, at syv bleve sete sammen med Ryler paa Dynd-Fladerne. 

 Brooks fortalte mig, at han kunde have skudt et Par Sniaa Skalle- 

 slugere (Mergiis albellas) paa Floden ved Burgh, men han vilde hel- 

 lere sikre sig en Stokand, som svømmede tæt ved og Resultatet 

 blev, at han ikke fik nogen af dem. Adskillige Smaa Lappedykkere 

 (Tachybaptes minor) opholdt sig i Floden der. Gæs i Flokke paa 

 henholdsvis 17, 12, 13 og 10 mest af »en sortgraa Slags« (for- 

 modentlig Sædgæs, i Vinter den almindeligste Art her) trak over; og 

 en stor Rovfugl, som jeg antager var en Musevaage (Biiteo uiilgaris), 

 fløj ud fra nogle Stakke med Halmstraa hængende ned fra Kløerne, 

 og jeg tvivler ikke paa, at der var en Rotte derimellem. En stor 

 »Sky« paa nogle Hundrede Ringduer (Columba paliimbiis) trak over 

 fra Retningen af Yarmouth, hvor en anden af mine Bekendte saa 

 dem lidt tidligere den samme Dag — uden Tvivl den samme Flok. 

 12 Januar 1907. Vejret og Fuglelivet er i det hele og store vendt 

 tilbage til det normale. Gennemgaaende led Vindroslerne mest, en 

 Kendsgerning, som er bemærket af andre Iagttagere, der, lige som 

 jeg selv, ere komne til det Resultat, at stærk Kulde, i Forbindelse 

 med Mangel paa Føde, angriber denne Art alvorligst, og det er ogsaa 

 værd at lægge Mærke til, i hvor usædvanlig kort Tid de faldt af og 

 døde, medens de i andre Aar, hvor det har været mere vedholdende 

 Frost uden saa megen Sne, ikke saa snart ere bukkede under. Mange 

 bleve fundne døde ved Filby, Belton og andre Landsbyer. Nogle 

 Bogfinker (Fringilla coelebs) bleve ogsaa fundne døde; men Lærkerne 

 tog, som de sædvanlig gør, Tilflugt til Kaalhaverne og aad frimodigt 

 af Kaalen til Skade for Gartnerne, og i mange Tilfælde ogsaa for 

 dem selv. A. CHRISTIANI. 



SPETMEJSEN (SITTA EUROPÆA). 



For saa vidt denne Fugls Maade at klatre nedad paa ikke er 

 almindelig bekendt — og det antager jeg ikke — , giver nedenstaaende 

 Iagttagelse af den ansete Botaniker, Professor Ed. Russow i Dorpat 

 en Oplysning, som fortjener at kendes, og der er saa meget mere 

 Grund til at fremdrage den, da den findes godt gemt i et sikkert 

 her hjemme sjældent læst Tidsskrift, Sitzungsberichte der Natur- 

 forscher-Gesellschaft bei der Universitiit Dorpat 6. Bd. 1884, S. 433. 

 Efter at have omtalt de forskellige Maader, hvorpaa Fuglen er af- 

 bildet, fortsætter han: Et Par Spetmejser besøgte i Løbet af Som- 

 meren (1882) daglig den botaniske Have (i Dorpat), for det meste i 

 Eftermiddagstimerne mellem Kl. 3 og 5, og blev ogsaa set der gen- 

 tagne Gange Efteraar og Vinter indtil for faa Dage siden. Skønt 

 ikke sky, trækker Fuglen sig dog, naar et Menneske nærmer sig paa 

 faa Skridt, meget snart tilbage, saaledes at det bliver vanskeligt læn- 



12 



