180 



desuden saas af og til en gulfarvet Hun. Jeg har troet, at det 

 kunde være Emberiza cirlus, men da denne ligner E. citrinella 

 saa meget, at man selv med Fuglen i Haanden har sin Hyre 

 med at skelne Hunnerne fra hinanden, vil jeg ikke paastaa det 

 bestemt. Kun saa meget kan jeg sige, at Han af E. citrinella 

 saa jeg ikke, og det er af den Grund, jeg hælder til Bestemmel- 

 sen E. ciiiiis. Allerede inden jeg forlod Amelie, begyndte deres 

 Parringssang. Den er blødere end vor Gulspurvs, mere i MoU; 

 mens vor Gulspurv har en fin, lys Durtone, er Pj'renæergul- 

 spurvens mere douce, mindre klingende. Ogsaa denne Fugl 

 var overordentlig sky og maatte derfor altid iagttages i Kikkert. 

 Den 13 Febr. saa jeg første Gang Klippesvalen. Det var i en 

 Kløft ca. 500 M. oppe, at jeg iagttog 2 mørke Svaler, der fløj 

 lidt afvigende fra, hvad jeg kendte. Jeg havde dem i Kikkerten 

 men kunde ikke faa andet Resultat end »Digesvale«. Imidlertid 

 iagttog jeg den 23de igen to og det saa nær, at jeg kunde træffe 

 Bestemmelsen, der yderligere bekræftedes ved Iagttagelser den 

 25de, hvorefter den saas daglig. Dens Flugt er let og minder i 

 større Afstand noget om Taarnsvalens. Vingerne er ogsaa ret 

 lange i Modsætning til Digesvalens, og naar dertil kommer den 

 mørke Underside, er man ikke mere i Tvivl om, hvad man har 

 for sig. I samme Kløft og ligeledes i 500 M. Højde havde 

 jeg allerede 5 Febr. set 3 Accentor coUaris, Bjergbrunellen, som 

 jeg ikke forud kendte. De var ikke meget sky, saa at jeg 

 havde god Lejlighed til at iagttage dem. I den samme Egn 

 traf jeg 1 igen 25de Februar. Det er en nydelig Fugl med muse- 

 agtige Bevægelser, idet den løber henad Klippestykkerne, som 

 den i Farve smelter noget sammen med. Endelig saa jeg de 

 sidste Dage, jeg opholdt mig i Amelie, nemlig de første Dage 

 i Marts, den hvidbugede Sanger, Phyllopseustes bonnellii. Den 

 var hver Dag i Træerne udenfor min Dør i Gaarden, saa at jeg 

 havde god Lejlighed til at se paa den. Jeg hørte ikke dens 

 Stemme. 



At Stæren ikke findes har maaske sin Forklaring i, at den 

 neppe er en velset Gæst i Vinbjergene, og der gøres derfor intet 

 for at holde paa den i Form af Redekasser. Og fra Naturens 

 Side finder den ingen Hjælp. Skovene er tarvelige Kratskove 

 uden ordentlige Træer, i hvert Fald ingen, der kan tænkes at 

 have Huller, store nok for en Stærrede, og som Følge heraf 

 forefindes Stæren aldeles ikke. Men endnu mere forbausende 



