185 



Strofen slutter, det manglede ganske hos de italienske Fugle: 

 her fik man kun Forspillet og ikke mere; i de første Dage, jeg 

 hørte det, trode jeg, at Fuglen endnu ikke var rigtig »i Sang«, 

 men det vedblev paa samme Maade under hele mit Ophold; 

 Bogfinken hørte jeg flere Steder synge, men Sangen var højst 

 maadelig; der var ikke noget af den gjaldende Kraft, som ud- 

 mærker Sangen hos vore danske Bogfinker. 



Listen over de Fugle, jeg saa, ser saaledes ud: 



Toppet Lappedykker (Podicipes cristatus). 25 Marts, 1 set paa 

 Gardasøen. 



Sortstrubet Lom (Colymbiis arcticiis). 25 Marts saas en gam- 

 mel Fugl i Sommerdragt paa Gardasøen; 3 andre Lommer, 

 utvivlsomt af samme Art, saas ogsaa, men de vare for langt 

 borte, til at jeg med Sikkerhed kunde bestemme deres Art. 



Hættemaage (Lams ridibundusj. 11 og 13 Marts saas nogle, 

 dels i Sommer- og dels i Vinterdragt ved Neapel; senere traf 

 jeg nogle ved Venedig, og en Del paa Gardasøen, mest udfar- 

 vede Fugle i Sommerdragt. 



Stormmaage (Lams canus). 25 & 26 Marts, nogle paa Gar- 

 dasøen. Nogle større Maager, vistnok Sølvmaager (Lams argen- 

 tatus) saas ved Neapel, men jeg var ikke saa nær, at jeg var 

 sikker paa Bestemmelsen. 



Nogle faa Ænder, hvis Art jeg ikke kunde bestemme, saa 

 jeg paa Albanersøen og paa Gardasøen. I det hele var det et 

 tarveligt Udbytte af Svømmefugle, og af Vadefugle saa jeg slet 

 ingen. Venedigs Laguner og Kysten ud mod Adriaterhavet, — 

 der forøvrigt i høj Grad minder om Stranden ved Jyllands Vest- 

 kyst, — vare næsten kemisk rene for Fugle. 



Rovfuglene vare ogsaa kun sparsomt repræsenterede. Sort 

 Glente (Milvus migrans) saa jeg to Gange fra Toget, én Gang i 

 Norditalien, én Gang tæt ved Rom. Tæt ved Genzano saa jeg 

 to Taarnfalke (Falco tinniincalus) og et Par Gange i Rom en 

 Falk, vistnok Vandrefalk. En større Rovfugl, der fløj højt til- 

 vejrs ved Klipperne ved Gardasøen, er jeg ikke rigtig paa det rene 

 med, hvor jeg skal føre hen; den lignede nærmest en lille Ørn. 



Krageslægten, hvis Medlemmer i saa høj Grad oplive vort 

 danske Landskab og give det Karakter, fandtes væsentlig re- 

 præsenterede ved Alliken (Connis monediila). Den var overho- 

 vedet en af de hyppigste Fugle i Rom, og de store Ruinmasser 

 ydede den fortrinlige Ynglepladser. Den saas i Rom ret hyp- 



