196 



Saa igen et Tilløb, som et Greb i sarte Strænge — nogle 

 faa dirrende Lydbølger, — atter Tavshed. 



Nu et Par Toner, ligesom drømmende og fjærne, famlende 

 i deres Stigning, — saa en længere Strofe, smæltende i vemods- 

 fuld Længsel. 



Jeg sad som fasttryllet og saa paa den eventyrlige Fugl, hvis 

 Bryst maatte rumme den samme Smærte, som mit eget, og som 

 kunde give sine Følelser et Udtryk, der rørte mig i min inder- 

 ste Sjæl. 



Nu perlede en Strøm af de rundeste Fløjtetoner gennem 

 Aftenskumringen, — det var ligesom Fuglen søgte at opmuntre 

 sig selv ved at mindes tidligere glade Dage. — 



Men derpaa ak, igen brudte Toner, klagende, — som 



en Hulken i Violiner, smærtefyldte og hendøende 



Og atter strømmede over Næbets gyldne Bue Strofe efter 

 Strofe af bløde og vuggende Toner, saa gennemtrukne af Følelse, 

 af Stemning, af Drøm og Vemod, at det Digt, som jeg havde 

 læst om Eftermiddagen syntes mig tør Prosa ved Siden af dette 

 Væld af frisk og uberørt Naturpoesi. Jeg følte mig ganske over- 

 vældet, mit Hjærte blev saa fuldt, at — ja jeg skammer mig 

 ikke ved at fortælle det, jeg bøjede mit Ansigt ned mod Mosset 

 og græd, som jeg aldrig har grædt, hverken før eller siden. 



Det forekom mig, at Fuglen klagede over sin tabte Mage; vel 

 sagtens en af de Solsorter, jeg kort i Forvejen havde skudt, og 

 det smærtede mig dybt at have dræbt en Skabning, hvis Følelser 

 var saa beslægtede med mine egne. Jeg lovede mig selv, at 

 jeg aldrig mere vilde skyde en Solsort, og jeg har heller ikke 

 gjort det, men lader dem uhindret æde saa meget, de har Lyst 

 til af al den Bærfrugt, der er i min Have. Til Gengæld glæder 

 de mig hele Sommeren igennem med deres smukke Sang, og 

 jeg ser daglig til alle Tider de elegante Sortkjoler ile over mine 

 Gange og Plæner. 



Jeg har berettet denne lille Ungdomserindring, fordi jeg tror, 

 at den første Del af den er typisk for den Maade, hvorpaa Ung- 

 dommen gennemsnitlig betragter Fuglene — nærmest som en 

 Genstand for »Sport«. Og at det gik mig saaledes, som tilsidst 

 er fortalt, skyldtes kun et ganske tilfældigt Sammentræf af Om- 

 stændigheder. Uden disse var min Opfattelse sikkert vedbleven 

 at være den samme som den øvrige Menneskeheds. 



Det fremgaar tillige deraf, hvad der kunde gøres for at æn- 



