197 



dre dette ensidige og ødelæggende Syn paa vore Fugle. Det er 

 den sørgeligste Mangel paa Forstaaelse, der er Grunden til, at 

 man farer frem imod dem saaledes, som man gør. Skoleung- 

 dommens Opdragelse burde forandres derhen, at der virkelig 

 gennem dybere Viden og Forstaaelse af Naturvidenskaberne 

 frembragtes den Kærlighed til alle Naturens Frembringelser, 

 som ikke alene betyder Skaansel mod disse, men ogsaa Glæde 

 og et rigere Livsindhold for en selv. Den omgivende Natur 

 burde benyttes som en levende Studiesamling, og man kunde 

 meget godt paa Udflugter under passende Vejledning bibringe 

 Børnene den Viden og Kærlighed til Fuglene, som de nu mangler. 

 De maa opdrages til at se paa Fuglene som vore Slægtninge, 

 som en Sidegren paa vort Stamtræ, hvis noget ensidige Udvik- 

 ling i Retning af Flyveævne vel ikke har formaaet at frembringe 

 en saadan Topfigur, som Mennesket er paa Pattedyrenes, men 

 som dog frembyder den allerstørste Interesse ved Forstaaelsen 

 af Helheden og har Krav paa Beskyttelse, fordi den i saa høj 

 Grad bidrager til Udfoldelsen af Liv og Skønhed i vore Om- 

 givelser. 



Mennesket har i mange Millioner af Aar daglig dræbt ikke 

 alene Dyr og Fugle, men ogsaa sine egne Lige, dels for at skaffe 

 sig Føde, dels af ren Lystfølelse ved Dræbningen. Hos mange 

 Naturfolk finder dette Sted endnu. Thi denne gennem et saa 

 uhyre Tidsrum nedarvede Drift har været meget stærk, og det 

 ligger derfor i Sagens Natur, at i de faa tusinde Aar, hvori en 

 Del af Menneskeheden har arbejdet sig op til en noget højere 

 Kultur, er denne Lyst til Dræbning kun i ringe Grad bleven 

 svækket. Selv om den udpyntes med nok saa mange smukke 

 Talemaader, — den er der alligevel endnu. Men jeg synes, 

 man bør gøre alt for at holde den nede hos de kommende 

 Slægter. Det er et lavt Standpunkt og ikke værdigt den Udvik- 

 ling af vor Intelligens, hvortil vi nu er naaet. 



Derfor er det, jeg mener, at man burde lære Skoleungdom- 

 men at forstaa, hvor uendelig meget mere Glæde man har af 

 at lade en Fugl leve, i Stedet for at skabe sig en øjeblikkelig 

 Pirring ved at dræbe den. 



Dansk ornithologisk Forening har i Løbet af to Aar vokset 

 sig langt større og stærkere, end man fra Begyndelsen af turde 

 drømme om. Det synes mig derfor, at den indenfor sine Ram- 

 mer nu ogsaa maatte kunne faa Plads til den her omtalte Op- 



