212 



har for, vilde man gøre en god Anvendelse af dem ved at sende 

 dem til Lærer Mathiasen, som besørger dem fordelt videre om- 

 kring til forskellige Folkeskoler her i Landet. 



FISKEØRN (Pandion haliaétus). Da jeg 15 Maj 1900 foretog 

 en Udflugt til Fyens Hoved, var jeg saa heldig at iagttage en 

 Fiskeørn paa meget nært Hold. 



Jeg opholdt mig under en Tordenbyge i en lille Tanghytte, 

 der laa paa Skraaningen af en stejl Bakke, da jeg, kort efter at 

 Regnen var stilnet af, hørte Skrigen og Skræppen af en Mængde 

 Fugle oppe bag Bakken. Da jeg hørte, at Fuglene nærmede sig 

 mere og mere, forholdt jeg mig rolig i mit Skjul, og et Øjebhk 

 efter kom en stor Flok Fugle til Syne over Bakkekammen. 

 Forrest fløj en Fiskeørn og bag den en Mængde Maager, Terner 

 og Ænder, der under et øredøvende Spektakel forfulgte den 

 ulykkelige Rovfugl. De var omtrent lige over Hovedet paa mig, 

 da Ørnen pludselig slog ned mod Jorden, for at sætte sig paa 

 Toppen af en Telefonpæl, der stod 10 — 12 Alen fra mig. Den 

 naaede ogsaa omtrent Telefonpælen, da den fik Øje paa mig, 

 og saa fløj den igen lidt i Vejret og sejlede derpaa roligt ud 

 over Vandet, der her er opfyldt af en stor Mængde Sten. Da 

 den strakte Fødderne nedad for at sætte sig paa Toppen af 

 Pælen, saas deres lyseblaa Farve ganske tydeligt. Stadig forfulgt 

 af de omkredsende og meget nærgaaende Fugle, sænkede den 

 sig ned mod Vandfladen og slog sig kort Tid efter med ud- 

 spredte Vinger ned paa en stor Sten, 5 — 600 Alen fra Land. 



Enten flyvende eller svømmende om den var en Mængde 

 Maager og Terner, hvis Antal sikkert løb op imod 150, en Snes 

 Gravænder og enkelte Skalleslugere. Næppe havde den slaaet 

 sig til Ro her, før Fuglene omringede den fra alle Sider under 

 megen Støj , medens flere Terner og Maager fløj over den og 

 slog i et Nu lige ned foran den, idet de udstødte et højt Skrig. 

 Ørnen søgte at forsvare sig, saa godt den kunde; thi enten 

 huggede den efter dem med Næbbet eller slog med den ene 

 Vinge et kraftigt Slag for at holde dem paa passende Afstand ; 

 men det generede aabenbart ikke dens Fjender; thi de fortsatte 

 uforstyrret deres Drillen. Ænderne holdt sig derimod paa til- 

 børlig Afstand; thi enten fløj de over Ørnen, medens de stadig 

 skræppede, eller ogsaa laa de paa Vandfladen i en Rundkreds 

 og svømmede urolige omkring den. 



