214 



EN MODIG SOLSORT. I Almindelighed anses Solsorten 

 (Tiirdiis merula) jo for at være en ret sky Fugl, der ikke gerne 

 lader Iagttageren komme alt for nær; en Undtagelse danner dog 

 den rugende Hun, idet denne som bekendt ligger ret fast paa 

 Reden, men en saa fast rugende Fugl som den nedenfor om- 

 talte turde dog vist være ret enestaaende. 



Den 19 Juni 1904 saa jeg i en Busk ved Frederikskilde ved 

 Aalborg en Solsortrede, hvorpaa Hunnen rugede. Jeg havde 

 travlt, men vilde dog i Forbigaaende se, hvad den indeholdt, 

 og stak derfor Haanden derhen; det undrede mig, at Fuglen 

 ikke forlod Reden, idet jeg berørte denne, men særlig forbavset 

 blev jeg dog, da den, i Stedet for at trække sig tilbage, vendte 

 sig og nappede mig i Haanden. Da det imidlertid var halv- 

 mørkt (Klokken var ca. 10), forlod jeg Stedet, idet jeg antog, at 

 Fuglen havde smaa Unger, og at dette i Forbindelse med det 

 sene Tidspunkt havde bevirket dens Ulyst til at retirere, men 

 jeg besluttede at undersøge Sagen nærmere og kom derfor igen 

 Dagen efter. 



Dog, Tilstanden var den samme, da jeg førte Haanden til 

 Reden, fik jeg atter et Nap i Fingeren, og da jeg ikke tog den 

 til mig, slog den fra sig med Vingerne, ligesom en rugende 

 Tamdue, og vilde absolut ikke forlade Reden. Nu havde jeg 

 imidlertid sat mig i Hovedet at ville se, hvad Reden indeholdt, 

 og da det ikke kunde ske med det Gode, maatte det ske med 

 med Magt; i Kraft af den Stærkeres Ret tog jeg derfor fat om 

 Fuglen og satte den ud paa en Gren, men ikke engang det var 

 tilstrækkeligt, thi før jeg fik undersøgt noget, var den løbet til- 

 bage og smuttet paa Reden igen, ja selv da jeg derefter kastede 

 den hen i en nærstaaende Busk, fik jeg med Nød og Næppe 

 set, at Reden indeholdt 5 almindeligt tegnede Æg, thi den fløj, 

 bogstavelig talt, lige for Næsen af mig ind paa Reden igen. 



Da jeg Dagen efter kom igen med to Bekendte, gentog det 

 samme sig: den modige Fugl vilde absolut ikke forlade sin 

 Rede, og vi lod den derefter i Fred; imidlertid maa andre Per- 

 soner have forstyrret den for meget (Reden var anbragt umid- 

 delbart ud til en stærkt befærdet Spadseresti), thi 8 Dage efter 

 viste den sig at være forladt. 



Ca. 14 Dage senere havde den bygget sig en ny ikke langt 

 derfra, men paa et mindre udsat Sted, og rugede der lige saa 

 fast (jeg indskrænkede mit Forsøg til at lade den bide mig 



