B. Poppius, Kola-halföns och Enare Lappmarks Coleoptera. 25 



tentrionis, Pterostichus adstrictus, Pt. middendorfß, Pt. arcticus, Amara erra- 

 tica, A. interstitialis, Trichocellus mannerheimi.' 



Med norra Amerika gemensamma äro: Pterostichus adstrictus, Pt. 

 arcticus. Pä Grönland äro funna: Nebria gijllenhati, Patrobus septen- 

 trionis, Trichocellus cognatus och Bembidium grapei. Gemensamma med 

 Island äro : Nebria gyllenhali, Patrobus sepentrionis, Pterostichus adstric- 

 tus, Amara quenseli och Trichocellus cognatus. 



Af ofvanstäende jämförelser framgär, att af de inom värt omräde 

 funna arktiska och boreala arter, de flesta äga en vidsträckt utbredning 

 österut och att det stora flertalet af dem ännu anträffas i Sibirien, ja 

 att t. o. m. nägra af dessa arter äro circumpolära. Förr, da den 

 arktiska coleopterfaunans utbredningsförhällande voro mycket litet 

 kända, antogs allmänt, att inom de högnordiska trakterna arterna 

 hade en mj^cket ringa utbredning, att man hade att här anteckna ende- 

 miska faunor, och att likasä vissa utbredningscentra förefunnos. Ett 

 sädant var, antogs det, den skandinaviska norden med dess fjälltrakter, 

 andra sädana förefunnos inom Sibirien. Genom den kännedom, man 

 för närvarande äger om de nordliga arternas utbredningsförhällanden, 

 visa sig dessa ofvan anförda uppfattningar alldeles oantagbara. Tvärtom 

 visar det sig, af hvad ofvan anförts angäende carabiciderna, att 

 dessa, och, säsom längre fram skall pävisas, äfven andra coleopterer 

 hafva en vidsträckt utbredning i latitudinal riktning, och troligt är, att 

 framtiden skall kunna framvisa ännu flera arter, hvilkas utbredning är 

 vidsträcktare, an hvad man för närvarande känner tili. Att äfven ut- 

 bredningen för det stora flertalet arktiska arter ej kan vara endemisk, 

 eller ätminstone af ringa utsträckning, tala ju redan de topografiska 

 förhäliandena. Det är särskildt tundrorna, som i allmänhet hafva att 

 för de dem beboende arterna inom vidt skilda trakter uppvisa likartade 

 lefnadsbetingelser och likasä finnes inom det arktiska Europa och Si- 

 birien ej större bärgssträckor eller vidsträcktare vatten, som skulle omöj- 

 liggöra arternas utbredning i latitudinal riktning. Det enda som möjligen 

 spelar en betydande roll för arternas utbredning, är klimatet, som dock 

 inom tundraomrädena vid Ishafskusterna torde gestalta sig nägotsä när lika. 



Här mä äfven nägra betraktelser öfver Carabidernas invandring 

 tili Fennoscandia lämnas, hvilka äfven hafva sin giltighet för andra 



