3& 



Festschrift für Palmen. N:o 12. 



De boreala arterna förekomma dock här i mycket olika frekvens och 

 likasä Visa de med afseende ä sin utbredning inom omrädet stora dif- 

 ferenser. En del är att räkna tili de här allmännast förekommaiide, 

 andra äro funna endast pä enstaka lokaler. Likasä är dessa arters 

 lefnadssätt mycket olika. En del anträffas snart sagdt i de mest olik- 

 artade vattensamlingar, andra äro äter bundna vid alldeles bestämda, 

 egenartade lokaler. Säsom boreala äro följande att anse: 



Brychius cristatus. 

 Haliplus sibiricus. 

 Hygrotus 5-lineatus. 

 Ccelambüs 9-Iineatus. 



C. marklini. 

 Deronecies depressus. 



D. assimilis. 



D. griseostriatus. 



Hydroporus sanmarki. 



H. alpinus. 



H. septentrionalis. 



H. oblongus. 



H. fennicus. 



H. subalpinus. 



H. pectoralis. 



H. rubripes. 



H. longicornis. 



(H. memnonius) . 



H. brevis. 



H. tataricus. 



Hydroporus semenowi. 

 H. glabriusculus. 

 (H. levanderi). 

 (H. incognitus). 

 H. striola. 



Graphoderes sahlbergi. 

 Dytiscus lapponicus. 

 llybius crassus. 

 I. angustior. 

 Agabus serricoriüs. 

 Acatodes fuscipennis. 

 Eriglenus femoralis. 

 E. vittiger. 

 Arctodyies elongatiis. 

 Gaurodytes ardicus. 

 G. confinis. 

 G. wasastjernce. 

 G. mimmi. 

 (G. tarsatas). 

 G. erichsoni. 

 G. setulosus. 



H. melanocephalus. 



Bland dessa uppräknade arter möta oss flera, som äfven anträffas 

 inom mellersta Europas bärgstrakter. Dessa hafva i norra Europa en 

 ganska stör utbredning i longitudinal riktning, i det de exempelvis i 

 Finland gä ned ända tili 62 — 60^ n. br. I det mellanliggande, mellan- 

 europeiska läglandet saknas de äter. De representera, pä samma satt 

 som en del Carabicider, en typ bland de boreala formerna, som relativt 



