38 Festschrift für Palmen. N-o 1^. 



af mellersta Europa, äro dock här myckel spridda och sällsynta, medan 

 de längre norrut tillhöra de allmännare förekommande Dj'tisciderna, 

 omständigheter, som tyda pä deras boreala Ursprung. Bland former, 

 som äro utbredda sydligare, äro följande att framhälla: 



Coelambus 9-lineatus — ned tili Mecklenburg. 

 Deronectes depressus — Nord-Tyskland. 

 Hydroporus oblongiis — Tyskland, England. 

 H. brevis — Preussen. 

 Ilybius angustior — Ost-Preussen. 

 Gaiirodytes erichsoni — Berlin. 

 G. biguttulus — Ost-Preussen. 

 Acatodes fuscipennis — Nord-Tyskland. 

 Dytiscus lapponicus — Nord-Tyskland. 



Af de äterstäende är det endast en enda, som visar en utprägladt 

 nordlig utbredning, i det den sydligast är funnen ned tili Uleäborg, 

 nämligen Brychius cristatus. Alla de andra gä söderut tili 63" och 60*^ 

 n. br. och nägra af dessa äro ännu i dessa sydligaste trakter ganska all- 

 männa. Äfven flera af dessa arter äga en mycket vidsträckt utbredning 

 inom nordliga Eurasiens skogsgebit, och somliga äro funna äfven inom 

 Nord-Amerika och äro säledes i det närmaste circumpolära. En hei 

 del af dem visar dock i mellersta delarna af Nord-Sibirien, pä samma 

 satt som de boreala Carabiciderna, och kanske i ännu högre grad, en 

 tendens att aftaga mot öster. Redan inom Jenissejomrädet saknas ett 

 ej sä litet antal af dem, nämligen: 



H. fennicus (antr. längre österut). H. glabriusculus. 



H. subalpinus. Dytiscus lapponicus. 



H. rubripes. Ilybius crassus. 



H. longicornis. Gaurodytes confinis. 



H. semenowi. G. biguttulus. 

 G. setulosus. 



Längre österut aftaga dessa arters antal i ännu högre grad. Inom 

 Lenaomrädet är ett relativt litet antal funnet. Detta omräde synes i 

 allmänhet vara ganska fattigt pä vattencoleopterer, främst inom skogs- 



