Allmän del. 



Liksom öfverallt i nordliga trakter, dar växtligheten i allmänhet 

 har att uppvisa föga yppighet och en ringa artrikedom, visar äfven nu 

 ifrägavarande omräde, Enare Lappmark och Kola-halfön, en ovanUg 

 fattigdom pä växtätande former, medan äter hufvudkontingenten utgöres 

 af sädana arter, hvilka lifnära sig af animala ämnen. Denna fattigdom 

 är inom omrädets sydligare delar minst päfallande, men längre norrut 

 liksom äfven uppe i fjällen är däremot den roll phytophaga arter 

 spela i faunans sammansättning, ytterligt ringa. Äfven den omständig- 

 heten, att mänga phytophager förekomma mycket spridda och enstaka uti 

 ifrägavarande trakter, tyder pä, att mängen af dem här nätt sin yttersta 

 gräns mot norden, medan äter ett ringa fatal arter här förekomma all- 

 mänt och säledes äro att anses säsom egendomliga äfven för de nord- 

 liga trakterna. I motsats härtill äro de af animala födoämnen sig 

 lifnärande formerna talrikt representerade. Det är dessa, som utgöra 

 de mest typiska och karaktäristiska representanterna för skalbaggarna 

 i de nordliga trakterna och säledes äfven inom omrädet ifräga. Talrika 

 äro de arter, som här hafva sitt egentliga utbredningsomräde inom vär 

 fauna, och flera äro de, som tili sin förekomst äro bundna vid de 

 högsta fjälltopparna och vid tundrorna. Äfven i andra afseenden hafva 

 ifrägavarande former att uppvisa egendomliga utbredningsförhällanden. 

 Talrika former, särskildt bland Carnivorerna och Brachelytrerna, äro 

 — egendomligt nog — bundna vid mycket bestämda lokaler och äro 

 iföljd häraf äfven utbredda i den man dylika, för dem lämpliga vistelse- 

 orter stä att finna. Det är, säsom särskildt längre fram skall pävisas, 

 förekomsten af lämpliga lokaler, som i betydande grad är orsaken tili 

 mänga arters egendomliga utbredningsförhällanden, och i allmänhet 

 torde just dessa orsaker för vissa säväl land- som vattenskalbaggar 



