ÖFVERSIKT AF I )IK()TVI.EI)f )NKkNAS FÖRSTÄRKNINGSSTADIER I 35 



må äfven omnämnas, luirusoni lios Here med utlöpande föryniijrings- 

 skott fcirsedda arter det epikotN'la hul\udskottet igenom ren rosettnatur 

 afviker frän de förr eller senare utbildade antingen alltif^cnom sträck- 

 ledade eller i spetsarna rosettbildande utlöparskotten ; typiska exempel 

 på dylika arter äro Trifoliiiiii repens (se SvLVÉN, 1. c, I, speciell del, 

 p. 294, 11, allmän del, p. 61; Irmi.s( 11, Tu.: Ueber Lat/iyn/s tJibcrosus 

 und einige andere Papilicuiacee)!. l^otan. Zeitung. Halle 1 859, jx 

 6^ — 7) och A}ite}uiana dioica (se SVLVÉN, 1. c, I, speciell del, p. 24, 

 II, allmän del, p. 63; Warming : Om Skudbygning etc., p. 51; Brundin: 

 Bidrag till kännedomen om de svenska fanerogama örternas skottut- 

 veckling etc, p. 70), den förra med alltigenom sträckledade, den senare 

 med i spetsarna rosettbildande utlöpare. — Hos några arter förekomma 

 oregelbundenheter med afseende på det epikotyla hufvudskottets inter- 

 nodieutbildning, i det att detta antingen utbildas såsom ett typiskt rosett- 

 skott eller (vanligen i imdantagsfall) förr eller senare utbildas såsom ett 

 de normala föryngringsskotten liknande utlöparskott; sä exempelvis hos 

 Oxaiis acetosella (se SVLVÉX, 1. c, I, speciell del, p. 180, II, allmän del, 

 p. 62; jmf. här äfven KjELLMAN, F. R.: Om arten och omfattningen 

 af det uppbyggande arbete, som under groningsåret utföres af svenska 

 vårgroende pollakantiska växter, särskildt örter. Bot. Notiser. Lund 1901, 

 p. 259—60). 



Afven andra slags förändringar förekomma med afseende på inter- 

 nodieutbildningen. Så må främst påpekas det slag af förändring eller 

 omslag i utvecklingen, som inträder å våra NymphiEaceers förstaårs- 

 plantor. Här utbildas nämligen det första epikotyla internodiet mer 

 eller mindre starkt i längd, exempelvis hos Nyniplicea alba c;a i — 1,5 

 cm. långt, under det att alla de senare internodierna äro rosettlikt för- 

 kortade. Hos XynipJiceaceerna tillkommer dessutom den förändringen i 

 epikot}'lens utbildning, att epikotylen, efter att ä det första, förlängda 

 internodiet hafva varit trådfin, senare såsom rosettbladbärande ansväller 

 och blifver rhizombildande (se närmare Svi.VÉX, 1. c, I, speciell del, p. 

 284-5). 



Hos några arter inträder under första året, hos andra först under 

 andra året förändring i bladställningen. Så utbildas hos den som äldre 

 typiskt spiralbladiga Pnimis padus de båda första örtbladen hvarandra 

 typiskt motsatta, men spiralbladighet uppträder dock redan första året, 

 i det att andra och tredje örtbladen ej fullt samtidigt komma till ut- 

 veckling och därför ej stå hvarandra fullt motsatta (se SvLVKX, 1. c, I, 

 speciell del, j). 212, II, allmän del, p. 33). Pnoius aviuDi och cerasus 



