140 NILS SYLVEN 



väsentligen afvikande öfvervintringssätt; äfven arter med först under 

 senare år inträdande utbildning af föryngringsskott, olika nioderskottet, 

 möta här. 



Såsom arter med efter första gången inträdd l)lomning förändradt 

 öfvervintringssätt må först nämnas Arnica iiioutaiia (jmf SvLVÉN* : Om 

 de svenska dikotyledonernas första förstärkningsstadium etc, I, speciell 

 del, p. 19, II, allmän del, p. 56; NiLSSON: Dikotyla jordstammar, p. 180) 

 samt Centaurea scabiosa och jacea (se SvLVÉN, 1. c. I, speciell del, p. 

 33 — 4, II, allmän del, p. 54, p. 56), hos hvilka öfvervintringen under 

 ungplantstiden sker på vintergrönt rosettstadium, under senare är, 

 efter första gången inträdd blomning, på mer eller mindre slutet sta- 

 dium: mer eller mindre slutna vinterknoppar utbildas. På liknande 

 sätt har jag äfven funnit J^antago major (se SvLVÉN, 1. c. I, spe- 

 ciell del, p. 72, II, allmän del, p. 56) och / \i-bascnni nigrum (se 

 SvLVÉN, 1. c, I, speciell del, p. ']6, II, allmän del, p. 54) förhälla sig i 

 naturen. Afven de under ungplantstiden mer eller mindre fullständigt 

 vintergröna, pollakantiska (7rt'//'«;;/-arterna : G. iiiiginosum, J^a lustre, [ro- 

 tu/idifolium), silvestre, verum och mollugo (se SvLVÉN, 1. c. I, speciell 

 del, p. 66 — 7, p. 69 — 70, II, allmän del, p. 20, p. 25 — 6; Cleve, Astrid: 

 Studier öfver några svenska växters groningstid etc, p. 59; Brundin : 

 Bidrag till kännedomen om de 'svenska fanerogama örternas skottut- 

 veckling etc, p. 48 — 9) torde såsom äldre, efter första gången inträdd 

 blomning, ej längre vara att räkna bland vår floras vintergröna arter 

 och sålunda närmast hithöra. 



Såsom arter med först under senare år, först efter första gången 

 inträdd blomning, inträdande utbildning af föryngringsskott, olika moder- 

 skottet, mä till sist exempelvis nämnas Campanula rapu)iculoides (se 

 SvLVÉN : Om de svenska dikotyledonernas första förstärkningsstadium 

 etc, I, speciell del, p. 54, II, allmän del, p. 65) och rotundifolia (se 

 SvLVÉN, 1. c. I, speciell del, p. 55. II, allmän del, p. 54), Valeriana offi- 

 cinalis och excclsa (se Syl\'KN, 1. c. I, speciell del, p. 60 — I, II, allmän 

 del, p. 68) samt saimolikt äf\'en 77/^?'//V//7////-arterna (jmf. S\I.\'KN, 1. c, 

 I, si)eciell del, p. 266, II, allmän del, p. 67). De för dessa arter under 

 senare förstärkningsstadier utmärkande utlöparskottcn saknas nämligen 

 ännu under det första förstärkninssstadiet. 



