224 C. O. NORÉN 



nämnda lokalerna. Hvad materialet åter beträffar, är det alldeles det- 

 samma som det, som sammansätter hafskustens sandfält och d)'ner, 

 nämligen fin, h\it eller gulbrun kvartssand. 



Enligt Erikson är det hufvudsakligen följande yttre förhållanden, 

 som inverka på de psammofila växterna och ge dem deras säregna 

 prägel : »en torr och het luft, en intensiv belysning, en torr och varm 

 näringsgrund, blåst på mera vindöppna lokaliteter, samt. hvad de 

 psammofila halofyterna beträffar, därjämte en salthaltig näringsgrund» 

 (1. c. p. lo). »Alla dessa yttre faktorer», tillägger han, »gifva denna 

 vegetation en xerofil prägel». COWLES framhåller desutom (1. c. p. 107 

 och 109) sandens egenskap att hastigt upphettas och äter af kylas, h\il- 

 ket åstadkommer stora temperaturskillnader i marken mellan dag och 

 natt, sommar och vinter. Härigenom införes enligt hans uppfattning 

 ett arktiskt element i den psammofila fioran. Psammofyternas xerofila 

 karaktär, som påpekas af de flesta författare, är alltför tydligt fram- 

 trädande för att kunna dragas i tvifvelsmål. Emellertid synes det mig, 

 åtmin.stone hvad sandfloran på Vänerns stränder beträffar, som om 

 denna xerofila prägel ej så mycket skulle vara framkallad af vatten- 

 brist, som fastmer af andra faktorer såsom markens tidvis mycket starka 

 uppvärmning och tvära afkylning, den intensiva solstrålningen och 

 blåsten. Sanden är nämligen i allmänhet ej så torr, som man kanske 

 föreställer sig. T. o. m. på dynernas topp träffar man, såvida ej en 

 ovanligt lång torkperiod rådt, vanligen fuktig sand på ett djup af blott 

 10 — 15 cm. Möjligt är, att förhållandena gestalta sig något annorlunda 

 på hafsstranden med dess stora dyner; emellertid förtjänar det påpekas, 

 att WarMINO^ vid ett besök på en af Danmarks största d}'ner, Studeli- 

 Mile, fann, att på dynens topp den fuktiga sanden vidtog på ett djup 

 af c:a 10 cm. oaktadt vädret under ovanligt lång tid varit torrt. Eör 

 öfrigt äro de flesta sandväxter försedda med mycket djupt gående 

 rötter, så att de sällan sakna tillgäng till vatten. 



De flesta författare på området pläga indela sandsträndernas vege- 

 tation i vissa med stranden ]:)arallela bälten, Inart och ett med sina 

 karaktärsväxter. Så indelar Warminc ' de danska sandsträndernas 

 vegetation i följande bälten frän hafvet åt lantlet till läknadt: i) Sand- 

 stranden, «de psammophile Xeroph)-ters Information», 2) Maxklilten, 

 »Hjelme-(Psamma arenaria) f\)rmationen> och 3) Sandniarken, Sand- 



' Exk. til Skagen, p. 68. 



* De p.samnioph. Form. i Danmark. 



