XII 



szinte átsugárzott amaniiensise egész lényére, oly szuggesztív erővel, hogy nem 

 csak lelkivilágát töltötte be HERMAN-nak. hanem külsejét is ha?onlóvá formálta: 

 ő is hosszú szakállat eresztett s vállait verdeső hajsöréiiyt növesztett. Ismereteinek 

 tárháza, Brassai mellett, valósággal az endozmozis útján hamarosan gazdagodott, 

 boszorkányos könnyűséggel szívta azt magália Hekmax nagyszerű reczipiáli'i képes- 

 sége és megtoldotta azzal, a mit közvetetlen vizsgálódás és megfigyelés útján 

 tapasztalt. Mert mikor arról volt szó, megalkotin a múzeum állattani gyűjteményét, 

 elsősorban saját erejére támaszkodott, kirándult, gyűjtött s az egész anyagot, a 

 mai gyűjtemény alapját, összehordta és meghatározta. A tollhoz is hozzányúlhatott 

 immár s megírta első czikkelyét a kabasólyomról (Falco subliuteo L.) eredeti meg- 

 figyelései nyomán.' 



Már ebben a dolgozatában csillognak írói képességének kiválóságai : a művé- 

 szies szerkezet ; az eleven, fordulatos, szónoki, lendületes stílus ; a bonczoló, mélyre- 

 ható elme ; a tiszta magyar nyelvnek játszi kezelése ; a tudományos igazságok 

 közérthető, népszerűsítő előadása; a lényegesnek éles kidomborítása. De a mi 

 szintén felötlik, már e madár rajza is rávilágít tudományos irányára, mely csak 

 félszemmel néz az alakiságokra, ellenben áthatóan szögezi tekintetét az élet meg- 

 nyilvánulására," a lény vagy jelenség velejére, az abból kikerülő tanulságokra. Elve, 

 mely kezdettől vezeti, végig szilárd, törekvése nem egyéb, mint a mit egy helyen 

 ezekkel a szavakkal fejezett ki: „Óh az a szép, dicső hivatás: az anyatermészet 

 keblére borulni, leheletét magunkba szívni, fölséges háztartásában az életet, annak 

 örök igaz törvényeit fürkészni és fölismerni, mindezt élő és írott szóval, rajzónnal, 

 ecsettel, az emberi szellem, a nemzeti művelődés javára biztosítani." Élete munka- 

 tervét adja ebben s tervét végre is hajtotta. A madártan parlagon fekvő mezejébe 

 ereszti bele először ekevasát, de csakhamar egyéb állatosztályokkal is foglalkozik 

 és mindennel, a hol arról van szó, irtatlan ősrengetegbe behatolni, mert minden 

 érdekli, minden fölkelti munkakedvét. Egyelőre azonban erejének javát a rovar- 

 tannak szenteli, majd meg a madárvonulás titokzatos tüneménye ragadja meg 

 figyelmét s elhatározza, hogy a ráboruló fátyolt fellebbenteni segíti. 1867 márcz. 

 11-én kiszáll a Mezőség tósorozataihoz s a gyekéi tó mellékén egy széljárta, 

 rozoga juhakolban tanyát vetve, közel két hónapig figyeli a költöző madarak érke- 

 zését oly tüzetesen és tudományosan, mint előtte senki sem hazánkban. „Szalmával 

 meghányt deszkarekesztés volt az ágy — írja tanyajárói — vezérnek, legénynek, 

 kutyának ugyanaz. Sokszor csak azzal éltünk, a mit a fegyver elért és a kutya 

 kihozott." Az ösztökélést a vonulás megfigyelésére LAzÁR Kálmán gr(')ftól vette, 

 a ki ez időtájt egyre-másra írta népszerűsítő, ismeretterjesztő munkáit a madarak- 

 ról s a madárvonulás kérdését is szellőztette, de inkább spekulativ, mint induktiv 

 alapon nyugvó magyarázatokat adva a tüneményről, vagyis azt a felfogást tük- 

 rözve, mit kortársai vallottak általánosan. Herman Ottó nem nyugodott bele ezekl)e a 

 merő feltevések keretében mozgó teóriákba, melyek a madMrak idő.'^zakos költöz- 

 ködését a földmágnesességgel, egyéb kozmikus jelenségekkel összefüggésben vélték 

 megoldani s a madaraknak mindenféle ösztönt, előérzetet, tájékozódóképességet 

 tulajdonítottak ; hogy mindez nem vezethetett egy' térben és időben lefolyó moz- 



1 Erd. Múz. Egyl. Évk. 1864/5. évf. 



