XV 



harczot vívott; de a mily keményen ostorozta a félmunkát, a felületességet, a 

 kapaszkodást, a mennyire meggyőzni igyekezett az övétől eltérő felfogást nagyszámú 

 kritikai dolgozataival és vitázó irataival, épp úgy elismerte a valódi értéket, az 

 önzetlen szorgalmat és gyámolította az igazságtalanul üldözöttet, a szerényen 

 megsonulót. 



A politikai élet sukszor nagy viharaiban sem feledkezett meg egyetlen igazi 

 szerelméről, a természettudományokról, sőt inkább felhasználta állását arra is, hogy 

 azok a gyakorlati élettel minél szorosabb kapcsolatba kerüljenek és a kormányzat 

 támogatásában is részesüljenek. Mert még nem is olyan régen, sajnos, csak a 

 politikán át érvényesülhetett nálunk minden s a tudomány szavát csak úgy értette 

 meg a nemzet nagyobbik része, ha politikus tolmácsolta. 



Herman Ottó, a radikális politikus, lázas munkássága mellett a fórumon reá- 

 ért igazi hivatásának is áldozni, még pedig nem apró-cseprő, hanem nagy alko- 

 tásokkal. Petényi elveszett iratait fáradhatatlanul kutatva, miután legalább jegy- 

 zeteinek egy részét sikerült megtalálnia, a halakra vonatkozó töredékből merített 

 serkentést arra, hogy bejárja az ország halas vizeit, lápjait, tóságait és megírja 

 „A magyar halászat könyvét", összeszedve a halászatra tartozó, veszendőbe menő 

 nyelvkincset, szerszámot. A kir. m. Term. -tud. Társulat megbízásából végezte mun- 

 káját, mely 1887 ben jelent meg két kötetben, jórészt a szerző eredeti rajzaival.' 



Valóságos esemény volt e mű megjelenése, meit ilyen ragyogó tiszta magyar 

 nyelven írott, eredetiség dolgában párját ritkító irodalmi termék aligha került még 

 könyvpiacunkra. Valósággal remekművei közé számít az nemcsak tudományos, de 

 szépirodalmunknak is. A halakat az emberrel viszonylatban vizsgálja, a köztük 

 lévő kapcsolat minden csinját-binját feltárja, a miből a természetrajz, nyelvészet, 

 néprajz és történet, de még az embertan is bőségesen meríthet. Kiindulója volt ez 

 a munkája azután annak az óriási vállalkozásának, a miben élete legfőbb fela- 

 datát látta: a magyar ősfoglalkozások tárgyi, nyelvi és népéleti kincsei megmen- 

 tésének és feldolgozásának, ügy a mint 1885-ben az országos kiállításon a halá- 

 szatra tartozó szerszámokat bemutatta, az ősfoglalkozások egész körére — tehát 

 vadászatra és pásztoréletre is — kiterjedő gyönyörű gyííjteményt hozott össze az 1896. 

 évi ezredévi kiállítás alkalmára és bemutathatta fáradozása eredményét az 1900. évi 

 párisi kiállításon is. Megteremtette egyúttal a Magyar Királyi Mezőgazdasági 

 Múzeumban az ősfoglalkozások gyíijteményét. Es hozzáfogott az anyag irodalmi 

 feldolgozásához is. De nem mélyedhetett még egészen bele a munkába, mert úgy 

 érezte, más kötelességei is vannak, miket előbb végeznie kell. 



Pedig a kötelességek teljesítésében akkoriban már bizonyos mértékben hát- 

 ráltatta hallásának gyengülése, sőt egyik fülén való majdnem teljes süketsége. A 

 Kis-Tátra egyik ormára rándulván ki, jeges orkánba került ugyanis s 5 órán ke- 

 resztül nem mozdulhatott helyéről. Fájdalmas emléke maradt e viharnak egyik — 

 a természet kutatójára kétszeresen latba eső - érzékének tompulása. Keserűen 

 kiált föl „Hallgatag világ" ez. közleményében: „Lassan-lassan hallgatag lesz kö- 

 rülem minden. Látod madárbarátodat, kinek éneke örömöd volt, azt is látod, hogy 

 szólj mert hiszen a csőre nyílik, a piczi begyecske csak úgy liheg ... és semmi 



^ Nem sokkal utóbb azután „.4 halgazdaság rövid foglalatja'^ ez. könyvecskét írta meg (1888). 



