XVII 



dolva — írja ajánlatában' — -, hogy nekünk magyaroknak, mint minden más nemzetnek 

 is, a tudomány egyetemességén kívül, mely az emberiség közös feladata és czélja, még 

 külön feladatunk is van, t. i. a magyar nemzet közmivelődésének fejlesztése; elgon- 

 dolva, hogy nyelvünk teljes elszigeteltségénél fogva a közuiívelödés minden lényeges 

 tényezőjét a magunk erejéből kell kiteremtenünk, tehát a, legnagyobb gonddal kell 

 megválogatnunk az irányt: önként felmerül előttünk a hatás kérdése, a melylyel állat- 

 tani irodalmunk a nemzet közmívelődését előmozdítja" s nem látva igazi élőhatását 

 az akkori állattani irodalmunknak a közmívelődésre, ennek okát abban látja, hogy 

 „Szakíróink egy része a régibb descriptiv iskolának a híve, majdnem tisztán a magyar 

 terület jelenségeire szorítkozva, úgy gondolkozik, sőt ezt értekezéseiben ki is mondja, 

 hogy legelőbb az állatcsaládokat kell monografice feldolgozni s csak amidőn ez 

 megtörtént, lehet az összefoglaló müvet megírni" a másik rész meg a tudományt 

 csak magáért a tudományért műveli, új tényeket iparkodik felderíteni „megfeled- 

 kezve arról a hatásról, amellyel az egyetemes tudomány az egyes szakokra van — 

 tehát egyoldalúvá válik, belemerül az aprólékosságokba, melyek az egyetemes tudo- 

 mányt elszigetelik s a közművelődésre való hatástól elütik akkor, amikor tagad- 

 hatatlan, hogy közművelődés és tudomány között kölcsönös a hatás". Ilyen okos- 

 kodás fonalán sürgeti oly összefoglaló állattani müvek megalkotását magyar nyelven 

 is, mint aminők a külföld előrehaladott nemzeteinek irodalmát gyümölcsözően, nagy 

 számban szolgálják. Egy általános ornithologia megírása lebeg előtte, „mely a mada- 

 rakat a tudomány mai magaslatán egyetemes szempontból is tárgyalva, a hazaiakat 

 külön is kiemelné". Mielőtt azonban tollat ragadott volna, bizonyos általános tanul- 

 ságok kedvéért, elhatározta, hogy előbb felrándul a sarkköri tájakra az északi 

 madárvilág életének megismerése céljából, azután meg a Nilus táját látogatja meg, 

 hogy a forró égöv madarainak háztartásába bepillantson. Tervének első részét 1888-ban 

 végre is hajtotta. Dr. Lendl Adolf társaságában Észak-Norvégiába utazott, huza- 

 mosabb ideig járta Tromső szigetének környékét, majd meglátogatta Svaerholt 

 madárhegyét s ami jellemző reá, nem érte be azzal, hogy mint előtte más kutatók, 

 a madárhegyet csak a hajóról nézze, hanem kiszállott reá és bejárta azt. Innét 

 Vardőig ment, ott a magyar eredetű Hell Miksa csillagásznak és társának, 

 SAJNOViCS-nak, a nyelvésznek nyomait kutatta, hogy utóbb igazságot szolgáltasson 

 HELL-nek, kit azzal vádoltak meg, hogy a Venusnak a nap előtt való átvonulását 

 borulat miatt nem íigyelhette meg s így számításai a nap parallaxisát illetően 

 koholtak. 



Azt a sok sajátszerű benyomást, mit Norvégiából haza hozott, nem fojthatta 

 magába; elhatározta, hogy kibocsátja élményeit és tapasztalatait s „Az északi madár- 

 hegyek tájáról" czímű pompás könyvben írta meg. Ismét a kir. m. Természettudományi 

 Társulat vállalta a kiadást, ő tehát íróasztalához telepszik, ír, levelez a külföld neves 

 ornithologusaival s 1893-ban befejezi könyvét. Ámde míg a mimka elkészült, más 

 egyéb nagy dolgokat is végzett. A snadaras könyv megalkotása azonban elhalasz- 

 tódik, nem egyedül a norvég út leírása, hanem inkább a Ilik nemzetközi ornitho- 

 logiai kongresszus előkészületei miatt. Elmaradt a Nílushoz tervezett utazás is, 

 melyen kísérni akartam; a kongresszus került most napirendre. „Az ügyet — írja 



1 Term, tud. Közi. 1888. évf. 62. 1. 



Aqiüla XXI. UI 



