-Will 



hozzám liS89 deczeraber 20-án kelt levelében — nekem kellett kezembe vennem — 



már folyamatban is van kénytelen vagyok az afrikai ntat elhalasztani, 



mert igen fontos, hogy az 1891-ben tartandó kongresszuson jó magyarországi dol- 

 gokkal tegyünk ki magunkért." 



Hogy e kongresszust Rezső TRÓNÖRÖKösünk sötét tragédiája késöl)bre halasz- 

 totta, mint tervezve volt, az csak természetes. Am azért az előmunkálatok már 

 jóval elöhb, 1889-ben, megindultak s velük kezdődik madártanunk történetének 

 minden időkre emlékezetes, legfényesebb fejezete. Hogy Heioiax Ottó ez években 

 micsoda emberfeletti munkát végzett, azt csak az ítélheti meg, a ki tanuja lehe- 

 tett — úgy mint én — kimeríthetetlen munkabírásának. A kongresszusról szóló 

 „Főjelentés" nagyjából beszámol az előkészítésnek közel 1'/.. évig húzódó munká- 

 járól, annak főbb mozzanatairól. De arról nem szól, hogy ugyanakkor, mikor ő 

 az egésznek lelke, mozgatója, irányítója, egyúttal képviselői kötelezettségeinek is 

 eleget tesz, mellesleg Norvégiában végzett utazásáról is irogat, majd kidolgozza a 

 madárvonulás mintaszerű megfigyelésének „Szabályzatát", s mikor az országos 

 hálózaton és a Fertő — Balaton — Drávafok átlóján és a Velenczei-tóhoz előretolt 

 állomáson megkezdődik a három hónapra terjedő megfigyelés, ő Tótszentpálra száll 

 ki a Balaton mellékére. És megírja Petényi Salamon jÁNOs-nak életét. Engem a 

 kongresszus magyar bizottságának főtitkári helyére állított, közvetetlenül figyelhettem 

 hát micsoda könnyűséggel küzd meg a legnagyobb nehézségekkel, micsoda rugalma- 

 san sürög-forog a szédítő hajszákban s lelke, teste szinte megifjodik a fáradságoktól. 



A lelkesedés láza, a munka, a tárgy és a haza szeretetének fanatizmusa 

 ragadta. 



Biztos előrelátása, a mivel munkatársait megválogatta, sokoldalú tudása és 

 tapasztalata, szervezőképessége csak úgy csillogott. A kongresszus nem is végződ- 

 hetett másként, mint fényesen s maradandó nyomokat rótt a madártan minden 

 ágába. Kivétel nélkül elismerték' ezt a hozzánk látogatott külföldi ornithologusok, 

 szakunk elsőrendű csillagai és Sharpé, az elsők elseje, azt írta róla, hogy „soha 

 többé ilyen nem lesz". És jogosan mondhatta Herman Ottó is a kongresszus 

 „Főjeleutése" előszavában : „ha nem is teremtett a további előhaladás számára 

 teljesen rendezett viszonyokat, de reámutatott arra az irányra, kijelölte a kerék- 

 vágást, a mely a czél felé vezet". 



A magyar madártan ügyét azonban végképen dűlőre hozta ez a kongresszus : 

 itt rakta le Herman azt az alapkövet, melyen utóbb madártani intézetünk csar- 

 noka felépült és a melyben munkálkodásunk egy középponti intéző szervezetben 

 egyesült. Közvetetlen gyümölcse pedig a kongresszusnak : Petényi életének és műkö- 

 désének teljes feltárása és igazi méltatása a jelen nemzedék előtt; madárfaunáiik 

 kritikai megállapítása,' egy rendszeres gyűjteményl)en és számos biológiai csoport- 

 ban való bemutatása, megtoldva a hazai madárfajok tojásainak gyűjteményével; a 

 madárvonulás Magyarország területén való megfigyelésének mintaszerű végrehajtása, 

 szakemberektől megszállott és az egész állami erdészeti személyzetből kikerült 

 nagy hálózaton, az ornithophaenologiai történeti adatok egybegyííjtése s az így 

 nyert anyag módszeres, kritikai feldolgozása. Ez utóbbi munkálatot — miután a 



^ Friv&ldszky J. : Aves Hungáriáé. 



