XX 



Az intézet vezetésével Hehman OTTó-t bízta meg- a miniszter, mint tiszteletbeli 

 főnököt, a ki mellett egy asszisztens és egy önkéntes működött. 



Megrakván így a magyar madártan biztos és meleg fészkét, az anyamadár 

 féltésével és szeretetévet őrködött ;iz új otthon fölött, egyre-másra tatarozta, melen- 

 gette, védte, csinosította, népes családot röptetett belőle világgá s végső leheletéig 

 nem távozott mellőle. 



Első dolga volt az intézet folyóiratának, az ,,Aquiláiiak" megindítása, mely 

 kezdetben túlnyomóan az ornithophaenologia körébe vágó dolgozatokat hozott és 

 a magyar megfigyelőhálózat mííködésének évenként feldolgozott anyagát tartal- 

 mazta. Később azonban az ornithologia minden ágára kiterjedő dolgozatok is 

 jelentek meg benne, a mivel párhuzamosan az intézet kereteit is bővítette Herman 

 Ottó átfogó értelme s kivált bevonta abba a gazdasági madártant és madárvédel- 

 met is. Az ornithophaenologia mellett ugyanis az utóbb említett két területén a 

 madártannak, mindenkor legszívesebben dolgozott. Világos eszével meglátta, micsoda 

 értéke van a madarak munkájának az ember érdekei szempontjából s micsoda 

 tudoraányos és gazdasági jelentősége van annak, hogy ezt a madármuukát 

 pozitív alapon mérlegelhessük. Melegséges jó szíve pedig, mely már 1882-ben 

 arra indította, hf)gy nagy agitácziót fejtsen ki egy az ország középpontjában alakuló 

 állatvédő-egyesület érdekében, mely azután eredményes is volt — az ö kedves 

 madarait különösen is oltalomba fogadta s látván, mint fogy, pusztul szárnyas 

 világunk a kultúra terjedésével és egyéb fokozottabb mértékben érvényesülő 

 tényezők miatt, hathatós védelmük érdekében úgy a tett, mint az elmélet terén, 

 itthon és a nemzetközi viszonylatokban síkra szállott. J('trészben az ö évekre terjedő 

 hathatós akcziójának eredménye, hogy a madárvédelem terén minden tekintetben 

 rendben van szénánk s a külföldnek is példát adtunk. 



Megerősödvén az intézet, — mert nemcsak a meglevő erőket igyekezett Herman 

 odakapcsolni és foglalkoztatni, hanem a jövőbe tekintve, újakat is nevelni, — 

 1896-ban, Magyarország ezeréves fennállása fordulóján, a maga szerénységéhez 

 képest úgy ünnepelt az intézet munkáshada, hogy Herman javaslatára elhatározta 

 egy teljes madártani szótár összeállítását és a hazai madárfajok névjegyzékének a 

 modern nomenklatura alkalmazásával való kiadását. Az utóbbit „Nomenclator Avium 

 Regni Hungáriáé" czímen el is készítettem ; az előbbi — sajnos — töredék maradt, 

 mert feldolgozóját, Pungur GYULÁ-t, munka közben ragadta el a halál. 



Herman Ottó madaras könyve, a minek szerzésére még 1888-ban vállalkozott, 

 de a mit a közbejött és az itt vázolt események miatt meg nem írhatott, most már 

 úgy látszott, hogy sohasem jelen meg. Csakugyan el is ejtette szándékát, mert 

 éppen a Millennium évének nagy alkalma, a kiállítás, egész erejét az ősfoglalkozá- 

 sokra terelte s az a páratlan siker, a mit halászati és pásztoréleti gyűjteményével 

 elért, véglegesen megszilárdították abban a szándékában, hogy hátralévő napjait az 

 ősfoglalkozások 4 kötetre tervezett könyvének megírására fordítsa s a M. 0. K. 

 vezetése mellett legfölebb kisebb madártani dolgozatokat vagy műveket alkosson, 

 de föerejével a nagy néprajzi feladatnak megoldásához lásson. 



Azonban a madaras könyv ügye mégis csak zavarta nyugalmát. Ha nem én 

 írhatom, úgy csinálja más — gondolta — de a fő, hogy meglegyen. Engem kért 

 föl : vállaljam. Nem haboztam az igennel, hiszen az anyagot hozzá évek során 



