XXIII 



miniszter megbízásából egy kötetben megírta történeti vázlatát ez egyezménynek a 

 Magyarországhoz való viszonylatban. Ez a munka angol nyelven is megjelent. 



Már 1903-ban hangsúlyozta,' hogy a vonulás megfigyelésében „a kutatás súly- 

 pontját most már a tropikus és szubtropikus vidékekre kell helyezni, mint a hol a 

 vándormadarak telelnek". És 1908-ban már a M.O.K. is foganatosítja a madarak 

 gyűrűvel való jelölését, mely a megfigyelési adatok feldolgozásának kritikai mód- 

 szerét kiegészíti és teljesen pozitív alapon lendíti a kérdés megfejtését. 



Az ornitholngiát szolgáló munkásságában — úgy nagyobb, mint számtalan kisebb 

 fzikkeiben — épp oly hű maradt a tudomány egyéb terein követett elvéhez : mindig 

 a lényegbe tekintett és nem a külsőségekre, aprólékosságokra. Az utóbbi évtizedek 

 rendszertani és nomenklatúrái nagy vitái hidegen hagyták, a szubspeczies-gyártók eről- 

 ködéseit és szélsőséges szőrszálhasogatásait, ha merőben madárbőrök hiányos anyM- 

 gából következtettek, egyenesen korholta, új fajok felfedezése pedig sohasem csik- 

 landozta hiúságát. Az empirizmus és leíró irányzat szerinte csak ismeretszerzés, de 

 az extensiv biologia sem elégíti ki, hanem követeli vele kartöltve azt az intenzi- 

 vitást, mely a madár belsejét, szervezetét is kutatja, vagyis a magasabb értelemben 

 vett biológiát, tehát igazán az életet tanulmányozza, „a formák és az egyedek tevé- 

 keny együtthatását, a természetbe való behatását és annak következményeit, egészen 

 az anyag fizikai és vegyi rendeződéséig menve", más szóval azt, „mely az élet 

 legvégső feltételeibe iparkodik behatolni a mikroszkóppal". 



1909-ben a madártani intézetet Darányi Ignácz dr. földmívelésügyi miniszterünk 

 a ni. kir. intézetek sorába iktatta (1411/909. ein. sz.), a mi jövőjének biztosítása 

 szempontjából jeleiitöséges ; de egyszersmind elismerése annak, a mit az idelátogató 

 külföldi ornithologusok és a külföldi szakirodalom már régen hangoztattak, hogy 

 az intézetet „irigylik tőlünk'', lij 11-ben megkapja az intézet a mostani tágas, eme- 

 letes külön pavillonját az ampelológiai intézet szomszédságában. 



Herman OïTO-t az utóbbi években az aviatika szédületes fejlődése is megkapja 

 s nézeteit az „Aquila" hasál)jain fejezi ki. A Magyar Földrajzi Társulat kezdemé- 

 nyezéséből megindult és m magyar Alföld tudományos kutatására irányuló mozgalom 

 is élénken érdekli s a kutatás madártani tervezetét elkészíti. Egyébként a néprajzi 

 nagy munka foglalkoztatja leginkább s elrendezi a jegyzeteit, a képanyagot. Rop- 

 pant, hatalmas levéltárra terjedő levelezésének rendezését is bevégzi. Szenvedélyes 

 levélíró volt s nem ritkán egy nap 20 — 25 levelet is megírt, mert szinte minden 

 nevesebb képviselőjével az általa művelt tudományszakoknak, levelezésben volt. Levelei 

 korántsem pongyolák, hanem kész irodalmi művek, telve szikrázó eliiiésséggel, 

 tréfával, adomával és bátran állíthatom, hogy úgy leveleinek számát mint irodalmi 

 színvonalát és tudományos becsét tekintve, mint levelező jóval felette áll nagy 

 episztola-írónknak, a nyelvújítás mesterének, Kazinczy FERENCz-nek. 



Az „Aquila" immár XX kötetben van előttünk és 6978, 4" nagyságú oldalon, 

 számos táblával és képpel élénkített szöveggel gazdagította a madarakról szóló 

 tudományt nemcsak magyar nyelven, hanem az idegen kultúrnemzetek nyelvén is. 



Ha egyebet nem cselekedett volna Herm.vn Ottó, ezzel a „könyvtárral" és a 

 kir. m. Ürnithologiai Központ megalapításával is örök emléket állított volna magának. 



' Aquila, 1903. évf. 17. 1. 



