XXIV 



s liabár a legnagyobl)at, a minek bevégzésére vonatkozott legutolsó erős szava, az 

 „akarom''^ nem végezhette be, élete és munkássága mégis teljesen l)efejezett egészet 

 alkot a harmonikus szépség minden vonalával. Ugy írt és beszélt, a hogyan érzett; 

 szavai és írása híven és igazán tükrözték lényét. A madártan terén való alkotásai mellett 

 irodalmi míivei is sok tekintetben csak úgy úttörők, mint az ősrégészet,' néprajz s a 

 természetrajz több ágazataiban. Ü sohasem mozgott kitaposott utakon, mindig szűz 

 területek, őserdők ösvénytelen rengetegeil)en vágott csapást; merész elhatározással, a 

 lángész czikázó villámlásával a legsürííbl) kuszáitságnak vetve magát, lankadatlan 

 munkabírással végezve a vállalt feladat végrehajtását. Hogy munkássága olyan 

 terjedelmes és változatos volt, abban találja magyarázatát, hogy rendkívül finoman 

 kifejlődött következtető képessége és mesésen könnyű felfogása volt. Egy-egy könyvet 

 két-három nap alatt nemcsak átolvasott, hanem tnrtalmát tökéletesen megemésztette. 

 Süketsége ellenére az üléstermekben élénken résztvett a tárgyalásokban s pár 

 „csattanó szóból" tiszta képet alkotott magának a felszínen lévő tárgy n'tl s a leg- 

 nagyobb tájékozottsággal szólt hozzá. Minden cselekedetét a legönzetlenebb hazafias 

 érzés és színtiszta idealizmus rugója mozgatta s ha maró gúnynyal, pattogó élczczel, 

 aczélos keménységgel csatázott ellenségeivel és irigyeivel, akkor is az ügy s nem 

 saját érdeke vezette. Ember volt, de egész ember, érzékeny és kényes az igazságra 

 s ha alapjában gyermekies, lágy szíve hamarább érezte a tövist, az érintést és sok 

 csatát kellett vívnia, ez annak tudható be, hogy a mai társadalomban csak úgy 

 haladhat útján az olyanféle felfogású és szemhatárú ember mint ő volt, ha egyúttal 

 erős harczos is. És a sok hajsza, a rengeteg munka erős lelkét és testét csak 

 edzette. Melegségesfészkében,melyet — nőül vévén nagy borosnyói Borosnvay Kaaullá-I, 

 a kiváló írónőt — már félszázaddal vállán alapított meg, megpihent, vagy elvo- 

 nult gyermekkori kedves emlékei táján alkotott nyári lakába a „Peleházába" s 

 úgy üdült, hogy munkát változtatott. Ez volt a szabadságideje. 



Sajátságos, látszatra össze nem való, tulajdonságok áradtak ki lényéből : szel- 

 lemes csevegő volt és szónok, radikális politikus és bölcs, költő és szépíró, tudós 

 és tanító, újságíró és szerkesztő, művész és kritikus, vitatkozó és levélíró, agitátor 

 és csendes munkás, szervező és végrehajtó. Mintha Brassai Sámuel, Petőfi és Arany 

 lénye olvadt volna benne együvé ! mintha Buffon, Virchovì^, Humboldt szelleme vilá- 

 gítana belőle magyar fénynyel ! 



És a mi legsajátságosabb : ő épp úgy a legstílszerűbb volt a gyermekszobában 

 ugráló, hanczurozó apróságok raja közepett, mint nem kevésbbé vihaizó forradalom 

 vezéreként fegyverrel és lobogóval kezében az utczatorlaszok tetején, mellét tárva 

 oda a hatalom fegyvereinek, izgatva, tüzelve a végsőkig az eszme mellett, mely 

 lelkét betölti. De épp úgy beleillett a halász- vagy pásztorkunyhó szerénységébe, 

 az egyszerű nép közé, mint ragyogó nemzetközi gyülekezetek fehér nyakkendős, 

 frakkos társaságába, hol ünnepélyes kiraértséggel a legválogatottabb eszmecsere 

 folyik. 



Magában álló típus volt, rendes mértékkel nem mérhető. Ez az oka, hogy 

 sokan nem bírták megérteni. 



* A magyar földön talált első palaeolith-leletet is ö ismertette s barlangjaink átkutatását nem 



