LXVII 



Az egyházi beszédet Eaffay Sándor a budapesti ág. ev. egyház lelkésze mondotta. 

 Beiisöségteljes, a nagy halotthoz méltó áldása után a Kir. Magy. Természeltudomáiiyi Tár- 

 sulat, a Magyarhoni Földtani Társulat Barlangkutató Szakosztálya és a Magyar Földrajzi Tár- 

 saság nevében id. Dr. Entz Géz.\ mondotta el a következő meleg búcsúbeszédet: 



„Tisztelt gyászoló gyülekezet! 



Mélyen megrendülve közeledem e ravataliioz s búcsúzom a Kir. Magyar Természet- 

 tudományi Társulat, a Magyarhoni Földtani Társulat Barlangkutató Szakosztálya és a 

 Magyar Földrajzi Társaság nevében mindnyájunktól tisztelt társunktól, — nekem ifjú- 

 kori barátomtói. 



Az aggastyán, kinek elhunytát velünk együtt a halász- és jiásztorkunyhótól a 

 palotáig e haza minden gyermeke egy szívvel gyászolja, s ki a tudomány és közélet 

 oly különböző területéről fűzött babért homlokára, elsősorban mégis természetbúvár volt 

 úgyszólván utolsó lehelletéig, kinek sokoldalú irodalmi munkásságának mindegyikét az 

 ő természettudományos gondolkodásának szelleme lengi át s ezért minket, természet- 

 tudósokat ért elluinvtával a legérzékenyebb veszteség. 



Herman Ottó nem volt rendes iskolázottságú természettudós, hanem önképezte 

 autodidakta, de az autodidakták ama törzséből, melyből egy-egy Buffon, Fabre, Petényi 

 sarjadzott. 



Elhunyt társunk el nem iiervadó érdemei közül élénken újulnak meg e pillanatban 

 emlékezetemben négy évtizedre eső budapesti működésének ama főbb mozzanatai, 

 melyek aere perennius örökítik meg nevét Társulatunk évkönyveiben. 



Herman Ottó az életnek sanyarú iskolájából akkor került a fővárosba, a mikor n)ár 

 nagy munkát végzett, a mikor az Erdélyi Múzeum állattárának alapjait jórészt az ö 

 szorgalma vetette meg s a mikor ritka írói zsenije, habár szűk körben, már ismeretes 

 volt. Erre az időre esik a Természettudományi Társulat működésének reformálása, egy 

 nagy eredményekre vezető reform, mely a természettudományok terjesztését és népsze- 

 rűsítését írta zászlajára. Senki nagyobb erélylyel és fényesebb írói készültséggel nem 

 esküdött e zászló alá, mint boldogult társunk. Az állatok életéből merített természeti 

 képei, melyek sűrűn jelentek meg Társulatunk kiadványaiban, valóságos gyöngyei nép- 

 szerű természettudományi irodalmunknak. Az ezirányú munkássága delelőpontjára emel- 

 kedett a magyar halászat könyvében. A halászéletben való elmerülés vezette őt a magyar 

 ósfdglalkozások tanulmányozására, melynek feldolgozása közben ragadta ki a halál tollát 

 a kezéből. Tudományos dolgozatai közül az erdélyi egyenesszárnyúak monográfiája, a 

 Mezőség állatvilágának ismertetése, a magyarországi pókfaunát tárgyaló nagy munka s 

 számos, főleg ornithologiai tannlmány, melyek részint az általa alapított Természetrajzi 

 Füzetekben s az Aquilában jelentek meg, azok a munkálatok, a melyek őt a leíró 

 zoológia mesterei közé emelték s díszes helyet biztosítanak neki tudományos irodal- 

 munkban. 



Már kora gyermekkorában kezdte a madarak tanulmányozását, melyhez oly sok- 

 irányú lázas tevékenysége között ismét és ismét visszatért s az ő nehézségektől vissza 

 nem riadó kitartásának és vaskövetkezetességének köszönhető a vezetése alatt álló 

 Magyar Ornithologiai Központ létesülése. Ez az alkotása oly tudományos megfigyelő 

 intézetté izmosodott, mely páratlan a maga nemében s mintaképül szolgálhat más 

 hasonló irányú intézeteknek. 



Tisztelt gyászoló gyülekezet ! Az előadottakban csak futólag érintettem Herman 

 Ottónak oly sokirányú tevékenysége közepett tisztán csak az állattani tudományok terén 

 kifejtett munkásságát s el nem évülő érdemeit. 



Most pedig, a mikor át kell adnunk az anyaföldnek azt, a mi mélyen gyászolt 

 tagtársunkban mulandó, azon szavak ihletnek meg s jutnak ajakamra, melyeket egykor 

 KiTAiBEL sírkövén olvastam : „Gaude Hungária, quae talem tulisti ! 



Nagyérdemű tagtársunk, drága halottunk, öreg barátom. Isten veled!" 



A megindító gyászbeszéd után báró Szalay Imre a Magyar Nemzeti Múzeum és a Magyar 

 Néprajzi Társaság nevében búcsúzott el meleg szavakban Herman OttóIóI, a Múzeum egykori 

 tisztviselőjétől és a Néprajzi Társaság volt elnökétől és tiszteleti tagjától. 



Dr. Fodor Árpádnak az Országos Állatvédő Egyesület nevében mondott közvetlen búcsú- 

 szavai után CsöRGEY Titus búcsúzott el a M. Kir. Ornitholoi;iai Közjiont nevében az Intézet 

 megalapítójától, atyai vezérétől következőképpen : 



IX' 



