LXVIIÍ 



.Kedves Mesterünk! 



A M. Kir. Ornithologiai Központ tisztikara nevében veszek Tőled biicsút. Annak a 

 kicsiny, de összetartásálian erős testületnek nevelten, melynek húsz évvel ezelőtt nieg- 

 teremtője, azóta ve/,etője, atyai gondozója voltál. Eleted alkonyán fogtál ehhez az alko- 

 tásodhoz, oly korban, a melyben az átlagos ember már ])ihené-<re vágyik, emlúkcinek 

 él csupán. Ám a Te lángelméd szervező ereje, lelkesedésed tüze, páratlan munkakedved 

 diadalmaskodott éveid számán és megérned engedte azt az örömet, hogy ennek az 

 intézetnek élén kifejtett munkásságod is méltó helyet biztosított a világirodalomban, 

 terjesztve annak a bizonyságát, hogy ez a kis magyar nemzet a tudományos madártan 

 terén is kultúrnemzet, a melynek ezzel az egygyel is több joga van a létliez. 



A tudós és a hazafi öröme egyesült ebben, a mint hogy e kettő Benned soha nem 

 is volt szétválasztható. Értelmeddel mindig együtt szólalt meg érzelmed szava, mert 

 hiszen mindig a szíveddel gondolkoztál. 



Ez ugyan sok félreértésre adott alkalmat, sok keserűséget is okozott Neked, de 

 ez gyűjtötte ki'>réd rajongó híveid hatalmas táborát is. Mert a mint Magad is mindent 

 a szíveden keresztül szivtál elmédbe, hasonlóképen hallgatóidhoz vagy olvasóidhoz 

 szólva, azok értelméhez fordulva, mindig megtaláltad az utat a szívükhöz is. Lángelmédért 

 csodáltak, szíved melegéért, kedély világod páratlan gazdagságáért szerettek is ! 



S most örökre kihűlt ez a melegen érző szíved s a váratlan csapástól bódult 

 agyunk hiába kísérli veszteségünk nagyságát mérlegelni. Most csak fájdalmunknak 

 van szava. 



De még ezen az érzésünkön is keresztül tör egy másik, a hála érzete azért a 

 mintaképért, melyet évtizedes együttlétünk alatt elénk állítottál ; a tudományért való 

 nemes lelkesedésben, a tisztviselői kötelességtudásban, a lankadatlan munkakedvben. 



Ehhez az érzésünkhöz csatolom annak a sok ezer magyarnak a háláját is, a kiket 

 Te tanítottál meg arra, hogy a kis madár parányi szervezeteben is az Alkotó végtelen 

 nagyságát csodálja, a kiket Te tanítottál a Természet nagy templomában látó szemmel, 

 uiegértő lélekkel járni, a kiket ezzel Te vezettél a legtisztább ürömök ki nem apadó 

 forrásához. 



Ezeknek az ezreknek a hálája is kísérni fog az örökkévalóság utain ! 



Isten veled !" 



Az elhangzott búcsúszavak után hatlovas gyászkocsi vitte Herman Ottó földi hamvait a 

 díszsírhelyhez. Barátai, tisztelői ott állották körül sírját, mig arra az utolsó göröngy rá 

 nem borult. 



A részvét. 



IliíR.MAN Ottó ravatalán és sírján a következők koszorúi hirdették küldőik őszinte gyászát : 



,4 legdrágábbnak — « legárrábh. 



Szeretett jó bátj'ánknak — Emma és Lujza. 



Herman Ottónak — a M. Kir. Földmívelésügyi Minisztérium. 



Herman Ottónak — hazafiúi kegyelettel Darányi Ignácz. 



Felejthetetlen jótevőjének — Cerva Frigyes. 



Herman Ottónak — Dégen Árpád. 



Utolsó üdvözlet — Fekete AnuátóL 



Kegyeletes hű emlékezéssel — Gaal Gaston és gyermekei. 



Herman Ottónak igaz kegyelettel — Havass Gusztáv. 



Könnyes szeretettel — Hejemann Rezsőék. 



Herman Ottónak — Hornyánszky Viktor. 



Szívemhez legközelebb állónak — özv. Pòsa Lajosné. 



Szeretett atyai barátjuknak — Szontagh Erzsébet és Aranka. 



A nagy tudósnak és nagy magyar írónak — Budapest székesfőváros közönsége. 



Nagynevű tiszteleti tagjának — a Magyar Földrajzi Társaság. 



Herman Ottónak — a M. Kir. Földtani intézet. 



Tiszteleti tagjának és alapítójának — a Földtani Társulat Barlangkutató Szakosztálya. 



