LXX 



Ámbár úgy a Természettudományi Tái'sulíitiiak, mint az özvegynek kifejeztem 

 legbensőbb részvétemet a súlyos veszteség fölött, mely Herman Ottó elhunytával a hazai 

 tudományosságot érte, mégis nem mulaszthatom el az Oruithologiai Központ előtt is leg- 

 bensőbb részvétemet tolmácsolni. Az alapítás idejében kezére jártam a nagy tudósnak, 

 sőt midőn a Földművelésügyi ministerium keretébe kivánta átvinni az intézményt, szintén 

 a legmesszebb menő előzékenységgel iparkodtam a nagy tudós terveinek előmozdításából 

 szerény részemet kivenni. 



Sokszor feltárta előttem lelke legelrejtettebb aggodalmait, vágyait és minél inkább 

 beláthattam a tudós lelki küzdelmeibe, annál inkább becsültem benne a jó ember nemes 

 lelkét. 



Sokat tett a magyar tudományért, emlékét mindenesetre hűen őrizzük, de a leg- 

 méltóbb megőrzés az lesz, ha az ált;ila megindított tudományos irány minél gazdagabb 

 eredményeket érhet el. Ez elsősorban az Ornithologia Központ feladata s remélem, hogy 

 a tanítványok nem maradnak a mester mögött és nagyra nevelik azt a kezdeményezést, 

 mely Herman Ottó nevéhez fűződik. 



1914 decz. 29. De. Wlassich Gyula. 



Szivem mélyéből veszek részt a központ pótolhatatlan veszteségében, mely mes- 

 terünk kidöltével érte. Cheenel István. 



Mélyen megrendülve vettük a gyászhírt, mely a magyar tudományos világot egyik 

 legjobbja elvesztéséről tudatja. 



Fogadja a Tekintetes Igazgatóság az oly kiváló tudós igazgatója, Herman Ottó 

 gyászos elhunyta alkalmából ért súlyos és pótolhatatlan vesztesége felett őszinte szívből 

 jövő mély részvétünk kifejezését. 



A M. K. Földtani Intézet élénk szívélyes összeköttetésben állott már a rokon tudo- 

 mány sok vonatkozásában is az ősz tudóssal, kinek tudományos meggyőződését mindig 

 méltányoltuk, sőt hogy csak egy esetet, a Szeleta-barlangot említsük, diadalra is segí- 

 tettük. 



A lesújtó gyász az ő halálával bennünket is mélyen érintett s azért teljesen átérezve 

 azt a fájdalmat, mely az Ornithologiai Központ Igazgatóságát most sújtotta, legőszintébb 

 mély részvétünket tolmácsoljuk. 



1914 decz. 28. Dr. Lóczy L.ajos. 



ö 



Az Erdélyi Nemzeti Múzeum Könyvtára mélyen megilletődve és szivünkben meg 

 hatottan köszöni a tisztikar szíves tigyelmét, melylyel Herman Ottó elhunytáról értesíti 

 és ezzel szorosabbá fűzi azt a kapcsolatot, mely közművelődési intézményeink között 

 szükség szerint való és minden részről ápolandó. 



Herman Ottó írói és tudományos munkásságának kezdete az akkor bontakozásában 

 levő Erdélyi Múzeum volt s befejezője az Ornithologiai Központ, melyet megalkotott, 

 szervezett és határainkon kívül is ismertté, sőt követendő példává tett. E két határ 

 között Herman OTTónak félszázados munkássága folyt le s az Erdélyi Múzeum minden 

 alkalmat megragadott, hogy e nemes és eredményekben páratlanul gazdag s a mi tudo- 

 mányos életünknek sajátosan kicsinyes viszonyai daczára magasan kiemelkedő mun- 

 kásság láttára Herman Ottó iránt érzett tiszteletét kifejezze. Legutóbb Egyesületünk 

 félszázados fordulóján tiszteleti tagjává s állattára tiszteleti igazgatójává választotta. 



Nem volnánk őszinték, ha büszkeséggel nem vallauánk magunkénak Herman OTTót. 

 s ha el nem mondanók, hogy iránta kifejezett tiszteletünk mindenkor az igaz és meleg 

 szeretet érzésével párosult. Nem volnánk őszinték, ha elhallgatnánk, hogy szerencsé- 

 seknek éreztük magunkat azért, hogy az első meleg fészket, a melyben Herman Ottó 

 megpihenhetett, tudományos világunkban nálunk találhatta meg. 



Az emlékek és összeköttetésünknek kedves szálai igy fonják át és át azt a dicsőséget, 

 mely Herman Ottó elvesztésén támadt fájdalmunk és veszteségünkön érzett sötét bána- 

 tunkat beragyogja és az ő immár porladó porai fölött mindig virraszt, niig ezen a 

 földön szántóvető, halászgató, vadászó, pusztázó magyar él s míg a Kárpátok medenczéje 

 fölött vándormadarak húznak s míg a magyar pacsirta égbe fúrja énekét. 



Kolozsvár, 1914 deczember 30. Erdélyi Fal. 



