Petényi emlékezete» 



írta: HERMAN (JTT(». 



Felszabadultak a háború furiai. Harcz dúl, olyan „Bellum omnium contra 

 oranes", a milyent az emberiség történetének évkönyvei még nem jegyeztek fel. 

 Milliók küzdenek milliók ellen — eddig még soiia nem használt fegyverekkel ! 

 Lövések dördülnek el, a melyek mindegyike hekatombát, sőt többet jelent. 



Ott tombol a harcz a föld felszínén és méhében, fönt a levegőben, a tengeren 

 és annak mélyében. Fékevesztetten pusztulásnak indult niindnz, a mit az emberi 

 szellem teremtett, a mit megteremtett segédeszközei alkottak, az emberi élet, az 

 emberi javak, minden idők művészetének emlékei. 



És úgy látszik még a leghiggadtabb, legtudósabb fők is meginogtak : elő- 

 állnak és határozatilag kirekesztenek a kultúrnemzetek összességéből nemzeteket, 

 a melyek fennállásuk ezeréves fordulóját rég megülték már, a melyeket ők, a tom- 

 bolók nem akarnak elismerni, kizárólag azért, mert nem ismerik nyelvüket; mintha 

 nem tudnák, hogy a nem ismerés ugyanannyi : mint tudatlanság, mindkettő együtt- 

 véve pedig járuléka a barbárságnak, a melynek árnyéka reájok esik. 



Európa műveltségének a műveltség elleni zendülése közepette Magyarország 

 ornithologusainak szerény czéhe összegyülekezik, hogy leleplezzen egy az ornitho- 

 logusok szerény adományaiból és egy istenáldotta művésznő keze alól testet öltött 

 emléktáblát. 



Mielőtt azonban az emléktáblához lépnék, kötelességem ezen a helyen tömören 

 jellemezni PETÉNYi-t és működését,' mert e férfiú születése — 1799. július 30. — 

 óta több mint egy évszázad telt el, halála óta pedig töbl) mint félszázad. Emléke 

 elhalványodott, mert kortársai és az ezek után következett nemzedék egy része rég 

 letűntek már, a jelenkor gyorsan élő nemzedéke pedig csak ritkán pillant vissza 

 a múltra. Ezenfelül is Petényi életére, különösen annak második felére, sőt még 

 azon túl is olyan súlyos végzet nehezedett, a mely megakadályozta tervbe vett 

 főművének: „A gerinczes állatok faunájá"-nak és később Magyarország Jiiadár- 

 világának befejezését; sőt ez a végzet okozta azt is, hogy művének becses elő- 

 nmnkálatai — úgy látszik örökre — veszendőbe mentek. A befejezett főmű tehát, 

 a mely hivatott lett volna PetÉíNYI emlékének ébrentartására — még halála után 

 is — , elmaradt; csak kis művei hatottak szűk körben és agitatorikus tevékeny- 

 ségének utols(!) hullámai átterjedtek még adeptusaiuak unokáira is. Alkalmasint én 



' V. ö. Herman Ottó: Petényi J. Salamon, a magyar tudományos madártan megalapítója. 1799—1855. 

 Életkép. Budapest, 1891. pag. 1—128. 



