A koponya (I. tábla, l.ábra): A ki ismeri 

 a pulykák {}[i'lc'((iridae) kdpoiiyáj'úuak és az 

 e/zel összcfüííső csdiitoknak iiuiriiliologiájút, 

 annak elegendő a pávaszemes pulyka meg- 

 felelő csontjaira csak egy pillaiilást vetnii^ és 

 legott felismeri, hogy a csontok tipikus pulyka- 

 szerű madár vázrendszeréhez tartoznak. Némely 

 (lomesztikált pulyka, példának okáért a nagy 

 fehér hollandiai pulyka koponyájában és alsó 

 állkapcsában Ijizonyos miklosulások vagy vál- 

 tozások észlelhetők, a melyek a hosszas fog- 

 ságban való tartás, a keresztezés és öröklődés 

 következményei. Néhány ilyen változásnak a 

 vadon élő madártól különböző voltát észlel- 

 hetjük, ha az^I. tábla 2. ábráját a II. tábla 

 7. ábrájával összehasonlítjuk. Daczára azon- 

 ban ezen szerzett és most már tübbé-kevésbbé 

 állandósult változásoknak, az Agriocharis ko- 

 ponyájának általános jellegei lényegileg mégis 

 azonosak a J///e«/yíí'rfat'- család azon szelídített 

 alakjával, a melyet a baromfitenyésztők a 

 fehér hollandiai pulyka néven ismernek. (V. ö. 

 1. tábla, 1. és 2. ábra). Ezek azonban szél.^ö 

 alakok, mert a pávaszemes pulyka koponyája 

 főjellegeiben még közelebb áll a vadpulyka 

 {]\[eleagris g. silvestris) koponyájának föjelle- 

 geihez. Ezt a tényt összehasonlítás útján álla- 

 pitottam meg a vadpulykának a National- 

 Museumban rendelkezésemre álló, és a baromfi- 

 udvarokban közönséges pulykák koponyáinak 

 gyűjteményemben meglevő példányai alapján. 



Ha az Agriocharis koponyáját felülről nézve 

 vizsgáljuk, felületét simának találjuk,, míg 

 topográfiáikig bizonyos emelkedések és mélye 



— „Study of the Eggs ol' the Meleatjridae" The 

 Condor, vol. XIV, No. 6, Hollywood, Cal., Nov.— Dec. 

 1912, pp. 209—213, fig. 82. 



— ..Contributions to .\viiin Palaeontology ' The Auk, 

 vol. XXX, No. 1., Carni). iMass. Jan. 191.3, pp. 2iJ— 39, 

 pi. III. (Az északamerikai fossilis pulykák ismer- 

 tetése.) 



— .The Wild Turkey and its Hunting", The Illus. 

 Outdoor World and Recreation, vol. XLVIIl, New- 

 York, Jan.— Apr. 1913. Számos szövegképpel. Tartal- 

 mazza a vadpulyka részletes történetét Észak-Ameriká- 

 ban; a fossilis fajokat, az osteologiát stb.Ezen munkám 

 E. A. McIlbeny számára készült, de csak azon 

 részeiben megbizható, melyeket mag;im javitottam. 



Ezekben a munkákban ismertetem a Meleayridaek 

 történetét, a fajok és alfajok számát, az eddig ismert 

 fossilis alakokat, a földrajzi elterjedést és osteolo- 

 giáját mindazon északamerikai Meleayridae-t'a.'}okna.k, 

 melyek jelenleg a mexikói határtól északra előfor- 

 dulnak. 



The Skull (Plate I, Fig. I) : To one famil- 

 iar with the morphology of the skull and 

 associated bones in the Melcagridnr, it re(pii- 

 res but a glance at these parts of th(î skel- 

 eton in the Ocellated Turkey to recognize 

 the fact that they belong to a true meleagri- 

 dine bird. In the skidl of some of the do- 

 mesticated turkeys, including the lower man- 

 dible, as for example in the case of the big 

 White Holland Turkey, a certain number of 

 modifications or changes have taken place, 

 which are due to their having been long in 

 captivity, to interbreeding, and to heredity. 

 Some of these departures from the wild bird 

 in this respect are easily to be appreciated 

 by a study of the skull shown in Figure 2 

 of Plate I, and Figure 7 of Plate II. Yet, 

 notwithstanding these acquired and now more 

 or less constant variations, the general char- 

 acters of the skull of Agriocharis are essen- 

 tially as we find them in one of the domes- 

 ticated forms of the Mdeagridae, known to 

 breeders as the White Holland Turkey. (Com- 

 pare Figs. 1 and 2, PI. I.) These are extre- 

 mes, however, for the skull of the Ocellated 

 Turkey comes, in most of its characters, still 

 nearer to that part of the skeleton in the 

 wild turkey {Meleugris g. silvestris}, a fact 

 I have ascertained by coniparing it with a 

 number of skulls of that species to be found 

 in the collections of the National Museum. 

 I have also compared it with a number of 

 skulls of the common barnyard turkey, ol 

 which there are a number in my own collection. 



— „Study of the Eggs of the Meleagridac. The 

 Condor, vol. XIV, No. li, Holl)wood, Cal., Nov.— Dec. 

 1912, pp. 209—213. Fig. 82. 



— „Contributions to Avian Palaeontology", The Auk, 

 vol. XXX, No. 1, Camb. Mass. Jan. 191:1, pp. 29—39. 

 PI. III. (A discussion of the fossil turkeys of North 

 Americal. 



— „The Wild Turkeys and its Hunting", The Illas. 

 Outdoor U'oi'W and Recreation, vol. XLVlll. New 

 York, Jan. — Apr. 1913. Numerous te.xt-hgures. Gives 

 a detailed history of the Wild Turkey in N. America; 

 fossil species ; osteology, etc. Reproduc. of work 

 prepared for E. A, McIlhenny, but only reliable 

 where I have had the oppiutunity to correct all 

 proofs. These several contributions cover the histor}- : 

 the number of species and subspecies ; the known 

 fossil forms ; the geographical distribution ; and 

 the osteology of all the North American species of 

 the Meleagridae, ufu-th of the Mexican boundary, up 

 to date. 



1* 



