dések észlelhetők. A parietalis regio tájékán 

 két gyenge, kerekded emelkedés van egyniás 

 mellett. Az agytok belsejében ezekben a ki- 

 emelkedésekben vannak elhelyezve az agy- 

 lebenyek felső részei, a melyek a Aíeleai/ris-niii 

 soha nem állnak nagyon ki. Ezek mögött 

 a koponya haránt irányban feltűnően kes- 

 kenyebb és itt látható a középtájon egy 

 alacsony emelkedés, a mely hátrafelé nyúlik 

 és hátul magában foglalja a ,supraoccipitalis 

 nyúlványt". A homloktájon, közvetlenül a 

 craniofacialis ízület mögött feltűnő mélyedést 

 találunk, a melynek következtében az orbi- 

 tusok ivei olyanoknak látszanak, mintha gj'en- 

 gén felfelé dőlnének. Utóbbinak szabad szélei 

 élesek ; ugyanez áll mindkettőnek kerületére 

 és az azt képező csontokra, ú. ni. a könny- 

 csontra (os lacrymale), homlokcsontra (os 

 frontale) és a homlokmögötti nyúlványra (pro- 

 cessus postfrontalisj, a mely még legkevésbbé 

 éles. 



A kis állcsont [os premaxillare vagy inter- 

 maxillare) orri nyujtványai (processus nasalis) 

 nem nőnek össze a két oldal orrcsontjaival 

 (os nasale) ~ a mint ez a koponya felső 

 nézetében látható, — , bár hátsó végük tökéle- 

 tesen összecsontosodott a mesethmoiddal, a 

 melyen nyugosznak. Látszólag még a leg- 

 öregebb pulykáknál is teljes az összecsonto 

 sodás, de legott kitűnik ennek ellenkezője, 

 ha egy öreg házipulyka-koponyát mat-zerálunk. 

 a mikor is az arcz és a hátsó palatális csoport 

 összes csontjai könnyen elválnak a koponyá- 

 tól és egymástól. Ezeknél a madaraknál egész 

 életükön át megmaradnak az arczcsontok 

 közötti varratok nyomai, míg ellenben az 

 Agriorharis-nàl csak azok a varratok marad- 

 nak meg, a melyek az orrcsontok és a kis 

 állcsont orri nyujtványa, továbbá a könny- 

 csontok és az orrcsont és homlokcsont között 

 vannak. 



.\ pávaszemes pulyka hönnycsontjai nagyon 

 kicsinyek és a külső frontonasalis élről nyúl- 

 nak ki ; alul éles, befelé álló nyúlványban 

 végződnek, maga a csont teste fent kerekített 

 és hátra-felfelé nyúlik. Jletefiijris-inú a /«f-ry- 

 male valamivel nagyobb, hátra- és felfelé álló 

 nyúlványa hegyesebb. Belső oldalán fent, 

 részben a frontalis és nasalis csontok alkotta 

 foramen látható, a mely bár kicsi, sőt Agrio- 



Taken upon its superior view, the cranium 

 of Ayriocharis is seen to be smooth, with 

 respect to its surface, while it presents cer- 

 tain elevations and depressions with respect 

 to its topography. Two slight and rounded 

 elevations, situated side by side, are found 

 for example in the parietal region. Within 

 the brain-case these harbor the superior parts 

 of the cerebral lobes, and are never very 

 prominent in Meleagris. Posterior to these, 

 the cranium is notably narrower transversely, 

 and exhibits a low, median elevation, which 

 extends backward to include the ,supraoccip- 

 ital prominence" behind. In the frontal re- 

 gion, just posterior to the cranio-facial hinge, 

 there is to be found a marked depression 

 which causes the vaults of the orbits to appear 

 as though they were slightly tilted upward. 

 The free margins of these latter are sharp, 

 in fact, this applies to the entire rim of either 

 one of them, including the bones forming it, 

 as the lacrymal, frontal, and the post-frontal 

 process, which is the least so. 



The nasal processes of the premaxillary^ 

 seen upon this view of the skull, do not fuse 

 with a nasal on either side, though their 

 posterior extremities are completely coossilied 

 with the Diesethmoid u])on which they rest. 

 This last named condition is apparently never 

 the case in the domesticated form of Meleagris, 

 no matter how old the bird may be. As a 

 matter of fact, ordinary maceration of the 

 skull of an old barnyard turkey is sufticient 

 to separate all the bones of the face and 

 posterior palatal group from the cranium and 

 from each other. Suturai traces among the 

 facial bones persist throughout life in these 

 birds ; whereas in Ayriocharis we find, in 

 this part of the skull, but the sutures existing 

 between the nasals and the nasal processes 

 of the premaxillary, and between the lucrymals 

 and the nasal and frontal on either side. 



These lacrymal hones in ihe Ocellated 

 Turkey are rather small, either one of them 

 standing out from the external frontonasal 

 border, having a sharp, inturned descending 

 process below, while the body of the bone 

 above is rounded and extends backward and 

 upward. In Meleagris the lacrymal is some- 

 what larger, and its supero-posterior extremity 

 more pointed. On its inner side above, and 

 formed in part by the frontal and nasal bones, 



