charisnàì inininiális, nagysága szerint jelen- 

 tékenyen variál a vad és kezes Mdeagris- 

 fajokuál (1. és II. tábla 1., 2., 7., 9. ábrái). Az 

 összes Melearjridae-í-ijok könny csont ját még 

 egy kis nyilas lyukasztja át a lenyúló nyúl- 

 vány és a csont felső részének egyesülése 

 ]iontján. 



A felső állkapocs {mandibiila) alakja jól 

 látható jelen értekezés 1. ábráján, a melyen 

 össze van hasonlítva a 2. ábrán látható fehér 

 hollandiai pulyka megfelelő csontjával és a 

 vele összefüggő csontokkal. Osszehasoulításra 

 szolgál még a 7. és 9- ábra. 



Feltűnik, hogy az orrnyilasok (apertura 

 narialisi igen nagyok és subelliptikus kerüle- 

 tűek ; a csőr mellső része a nyílások előtt 

 széles, felső lapja lekerekített, lefelé gyengén 

 hajlított, tomialis szélei köröskörül élesek, a 

 száj pacicsonti fedőjén folytatódnak és mint 

 minden tyúkféle madárnál a premaxillák sza- 

 bad marginalis élei által képeztetnek. 



Oldalról nézve az Agriocharis koponyáját, 

 feltűnik a benyomott, közel sík lialántékgödör 

 {fossa crotajúit), a mely felső szélével homo- 

 rúan felfelé áll, mellső alsórészét körülveszi 

 a nagy köralakú halljárat ; jól védi a gödröt 

 minden oldalon a csontos fal ; feltűnnek to- 

 vábbá a nagy négyszögű csontok {ossa qua- 

 drata) és a postfrontalis és squamosalis apo- 

 phisisek egyesülése képezte nagy háromszög- 

 alakú nyujtványok, a két apophysis ekként 

 körülveszi a nagy háromszögletes forament ; 

 az egész éles apexével együtt előre és lefelé 

 nyúlik. 



Ez az így képzett nyúlvány megvan az 

 összes pulykaféléknél, de meg van sok tyúk- 

 féle madár-genusban és családban is. Azonban 

 még a vad és domestikált Meleagridae-fíijokniú 

 is jelentékenyen variál, pl. egy gyűjteményem- 

 ben levő domestikált vadpulyka koponyáján a 

 postfrontalis nyúlvány vastag, széles és kere- 

 kített hegyű, míg ellenben a squamosalis 

 nyúlvány vékony, kicsiny és nem egyesül az 

 előbbivel distalisan. 



Az összes koponyákon a valódi apexet a 

 squamosalis nyúlrány alkotja, a mely jelentéke- 

 nyen felülemelkedik azon a ponton, a melyen a 

 két mellső találkozik. Az egyén élete folyamán 

 kicsiny szalag nyúlik a squamosalis apophysis 

 apex-étől a mandibula felső szélén levő kicsiny 



there is a foramen which, though small or 

 even minute in Agriocharis, varies consider- 

 ably in size in tame and wild species of 

 Meleagris. (Figs. 1, 2, 7 and 9, Plates I and 

 II.) In all ^[eleagridac, too, the lacrymal itself 

 is pierced by a small foramen at the junction 

 of its descending process and the upper part 

 of the bone. 



The form of the superior mandible is well 

 shown in Figure 1 of the present paper, 

 where it is compared with the corresponding 

 part of the skull in the White Holland Turkey 

 seen in Figure 2. Figures 7 and 9 should 

 also be compared with these views. 



It will be observed that the narial aper- 

 tures are very large and subelliptical in out- 

 line ; the anterior part of the bill in front of 

 them is broad, rounded superiorly, being gently 

 curved downward, with sharp tomial margins 

 all round, which latter are slightly produced 

 below the ])alatal roof of the mouth, and, 

 as in all gallinaceous birds, are formed by 

 the free marginal edges of the premaxillaries. 



On a side view of the skull of Agriocharis 

 there is to be noted the depressed, nearly 

 flat crotaphytc fossa, with its superior bound- 

 ary convex upward, and its antero -inferior 

 region occupied by the large, circular audi- 

 tory meatus, well protected by osseous walls 

 on all sides ; the large quadrate, and the 

 conspicuous, triangular process formed by the 

 union of the anterior apices of the post- 

 frontal and squamosal apophyses, the two 

 thus surrounding a large, triangular foramen, 

 and the whole, with its sharp apex, being 

 directed downwards and forwards. 



This process, as thus formed, is found in 

 all turkeys and in a great many other gallina- 

 ceous fowls of various genera and families. 

 It is subject to considerable variation, even 

 among the wild and domesticated Meleagridae, 

 as for example, in the skull of a tame wild 

 turkey in my collection, the post-frontal pro- 

 cess is thick, broad, and with rounded tip, 

 while the squamosal one is thin and small 

 and does not unite with it distally. 



In all skulls the true apex of the common 

 process is formed by the squamosal one, and 

 this projects considerably beyond where the 

 two meet anteriorly. During the life of the 

 individual there is a ligament that extends 

 from the apex of the squamosal apophysis, 



