8 



padcsont és röpcsont kisérő mozgása pedig 

 az iiícsont nyúlványára (rostrum sphénoïdes). 



A négyszögű csont „feje" a csont egész 

 nagyságához viszonyítva kicsiny, hemispiiac- 

 rikus alakú. Az oldalt összenyomott csontból 

 külső-mellső irányban feltíinő, lekerekített 

 dudor áll ki, a szalag megerősítésére. 



Mindkét röpcsont (o,s pterygoideum) kissé 

 massiv, csavarodott, részlegesen összenyomott; 

 mindkét végén megnyúlt felület szolgál a 

 saját oldalának négyszögű csontjával, ikcsonti 

 nyúlványával és szájpadcsontjával való ízesü- 

 lésre. A szájpadcsonti izületi felület nem hosz- 

 szabb az ikcsonti nyúlvány homoni, mellső- 

 hátsó irányban megnyúlt röpcsontjának egy- 

 harmadánál. 



Az Agriocharis szájpadcsontjai{ossa palatina) 

 teljesen olyanok, mint a tipikus schizognath 

 madarakéi, a pulykáktól a fürjekig. A páva- 

 szemes pulyka mindegyik szájpadcsontja igen 

 finom alkotású, karcsú; kicsiny pálczaalakú 

 szájpadcsont előtti része a koponyában messze 

 elválik párjától, a másik oldalra, hátsó hen- 

 geres része, viszonyítva a Mei eagri s -hoz, ke- 

 véssé fejlett és megnyúlt. Az ízületnél a pre- 

 sphenoid normálisan elválasztja a szájpad- 

 csontokat; elől azonban mindkettő fiuom, éles 

 és rövid tövissé fejlődött. 



Ha e madár vázrendszerében valaha meg 

 is volt az ckecsoiif, (romcr), úgy elveszett. És 

 ha — a mint ez öreg példányoknál várható 

 — az Agriocharis-nál mégis megvolna, csak 

 kicsiny pálczika alakban lépne fel.^ 



* Shüfeldt R. W. Osteology of Birds „(State Mus. 

 Bull. 130, N. Y. State Edup. Dept., 1009, pp. 216 227, 

 fig. 31 — 37). Ezen a lielyen szólok bizonyos eke- 

 csonti elcsontosodásról, a mely egyes pulykák {Me- 

 Uafiris) koponyájában előfordul. Fontos és érdekes 

 felfedezés ez, melyet azonban idézett müvem meg- 

 jelenése óta nem fejthettem ki bővebben. Különösen 

 figyelembe veendők a 220. és 221. oldal lábjegyzetei. 

 Az elsőben azt a nézetemet nyilvánítom, „hogy a 

 vomer a Meleaijris-aàì a középvonalban van," a má- 

 sikban utalok arra az eljárásra, a melyet Edmond 

 Perhier párisi összehasonlító anatómus az én pulyka- 

 koponyaképeimmel tanúsított. Midőn e sorokat írom, 



hinge, the same being transmitted to the 

 quadrate during the sliding movement of the 

 palatines and pterygoids on the sphenoidal 

 rostrum. 



The „head" of the quadrate is small com- 

 pared with tlie size of tlie bone, hemi- 

 spherical in form, and strictly single. Beyond 

 it, exteriio-aiiteriorly. the laterally compressed 

 body of the l)one is raised into a conspicuous, 

 rounded elevation for ligamentous attachment. 



Either pterygoid is a somewhat bulky bone, 

 being twisted upon itself, compressed, to a 

 degree, for its entire length, and supporting 

 an extensive facet at either end. intended 

 for tlie usual articulations with the quadrate, 

 the sphenoidal rostrum, and the palatine of 

 its own side, the one for the last-named bone 

 being not more than one-third the size of 

 the concave, antero-posteriorly elongated one 

 for the rostrum of the sphenoid. 



Agriocharis has its palatini's as we find 

 them in all typical schizonathous fowls, from 

 turkeys to quails. Either one of these bones, 

 however, in this Ocellated Turkey is very 

 delicately constructed and slender, the small, 

 rod-like prepalatine portion being far sepa- 

 rated in the skull from its fellow of the oppo- 

 site side, wliile the posterior scroll-like part 

 is but little developed, and elongate as com- 

 pared with the corresponding part in Mcìragris. 

 Normally, in articulation, they are separated 

 by the presphenoid, while anteriorly, either 

 one is produced as a delicate, sharp spine 

 of no great length. 



If there were ever a vomer present in this 

 skeleton, it has been lost ; in any event, 

 should Agriocharis possess such a bone — 

 as j)0ssibly it may in very old individuals — 

 it would be a mere rodlet of extremely small 

 size.'' 



* SiiuiELDT K. W. „Osteology of Birds". (State 

 Mus. Bull. 130, N. Y. State Ede. Dept., 1909, pp. 210— 

 227, figures 31 — 37.) In this place will be found a 

 discussion of certain vomerine ossifications occurring 

 ÍQ the skulls of some turkeys (Mclcagris). — an im- 

 portant and interesting discovery I have been unable 

 to extend since the above work appeared. Especial 

 attention is invited to the foot-notes on pages 220 

 and 221. In the first, I state it as my belief ..that 

 the vomer in Meleaip-is is in the median line"; and 

 in the second, a reference is made to the pirating 

 of my figures of turkey skulls by the comparative 

 anatomist Mr. Edmond Pehiueb of Paris. At this writing. 



