17 



tebralis csatornák nagyok, a csigolyatest csi- 

 gnlyaközii izületi felületei szélesek és mélyek, 

 különösen a mellső. Ez még feltűnőbb a rend- 

 kívül jellegzetes utolsó, tizenötödik nyakcsi- 

 golyán. Ennek liaenialis tövise vastag, nagy 

 és kerülete négyszögű, mig a kis, tányér- 

 alakú haemalis tövis nagyon redukált. A prae- 

 és postzygapopliysisek egész apróra zsugo- 

 rodtak, az izületi felületek pedig, a melyek- 

 nek alapul szolgálnak, a neuralis ivnek majd- 

 nem mellső külső szögletén feküsznek. 



Ezen a nyakcsigolyán, a mint már emii- 

 tettem, egy pár szabad, 30 mm hosszú borda 

 Ízesül. 



A Puyé-anyag vadpulyka csigolyái között 

 találtam egy nagy madárnak {Meleagris) tize- 

 dik nyakcsigolyáját. Összehasonlítva ezt a 

 fehér hollandiai pulyka tizedik nyakcsigolyá- 

 jával, azt találtam, hogy nemcsak egyforma 

 nagyságúak, de bélyegeik is pontosan meg- 

 egyeznek. Csupán az az egy különbség tűnik 

 szembe, hogy a prehistorikus és vadpulyka 

 neuralis csatornája szűkebb és oldalt feltű- 

 nően lapított. A Puyé-anyagbau 4 — 5 ilyen 

 tizedik nyakcsigolya van és a kifejtettek 

 mindegyiken láthatók. 



Jelen értekezés \'ll. táblájának 27. ábrája 

 jobboldali nézetben mutatja az összeolvadt 

 első négy csigolyát, hozzászámítva a gerincz- 

 oszlop dorsalis részét és többet mond alak- 

 járól, mint bármilyen magyarázat. A neu- 

 ralis tövisek ecjysé'/es négyoldalú darabbá 

 nőttek össze, a melylyel elcsontosodott iuak 

 olvadnak egybe; az inak messze henyúhiak 

 a pelvis neuralis csatornáiba. A diapophysisek 

 metapophysiseik és clcsontosodott szalagjaik 

 közvetítésével egybeolvadtak, a metapophy- 

 sisek és szalagok a dorsalis oldalra is fel- 

 nyúlnak. Ezek a harántnyúlványok elülről 

 hátrafelé fokozatosan mind hosszabbak és 

 hosszabbak. Az egyesűit csigolyatestek veu- 

 tralisan folytonos, éles középvonalban végződ- 

 nek, a mely vonalból minden csigolyatest 

 alatt lenyúlik egy a Jiaemnlis-törist képviselő 

 nyúlvány. Az első két nyúlvány egyforma 

 hosszú, a harmadik a leghosszabb, az utolsó 

 kicsiny és nem függ a többitől. Az első három 

 Aquila XX. 



we note a quadrilateral, lamelli-form haemal 

 s])ine. The vertebral canals arc very large, 

 with massive bony walls, and the interverte- 

 bral articulations of the centrum are broad 

 and deep, especially the anterior one. This 

 is still more pronounced in the last or fif- 

 teenth cervical, which is a very characteristic 

 bone. In it the haemal spine is thick, lofty, 

 and of a quadrilateral outline, while the little 

 plate like haemal spine is very much reduced. 

 Pre- and postzygapophyses have shrunk up 

 to the last degree, the articular facets they 

 support being practically situated on the 

 antero-external angles of the neural arch. 



As stated above, this cervical vertebra 

 supports a pair of free ribs, either one of 

 which has a length of about 30 millimeters. 



Among the vertebrae of wild turkeys making 

 up the Puyé material, I find the tenth cervical 

 of one which undoubtedly was a large-sized 

 bird {Meleagris). Upon comparing this bone 

 with the tenth cervical in the White Holland 

 turkey mentioned so often above, I tind that 

 they are not only of the same size, but the 

 characters of the two correspond exactly, the 

 only apparent difference being that, in the 

 prehistoric and wild turkey, the neural canal 

 is appreciably smaller in caliber, and strikingly 

 compressed from side to side. There are four 

 or five of these 10"" cervicals in the Puyé 

 lot, and they all show this more or less. 



Figure 27 of Plate VII of the present article 

 gives a right lateral view of the fused lirst 

 to fourth vertebrae, inclusive of the dorsal 

 division of the spinal column, and conveys 

 a better idea of what they are like than any 

 verbal or written description could do. It will 

 be noted that the neural spines form one 

 solid, quadrilateral piece, into which ossified 

 muscular tendons are fused, while they pro- 

 ject far backwards into the neural canals of 

 the pelvis. Moreover, the diapopliyses ai'e all 

 fused together by their metapophyses and 

 ossified ligaments that stretch over them on 

 their dorsal aspects. These transverse pro- 

 cesses gradually increase in length from before 

 backward. Ventrally, the united centra have 

 a continuous, sharp, mediolongitudinally pro- 

 duced edge, which, beneath each centrum, 

 is extended downward to form the haemal 

 spine. Of these the first and second are of 

 a size ; the third is the largest, while the 



