19 



Van végül még egy pár pelris-borda, a 

 melyek a többinél hosszabbak és harántirány- 

 ban lajiosabbak ; sajátsái;os alakú liaemiipo- 

 physisekkel ízesiilnek. Ezek mindegyike fent 

 nagyon széles, vékony és oldalirányban össze- 

 nyomott ; a pelvis-borda ízülésére szolgáló 

 felület a mellső-felső szegletben van. Egyikük 

 sem éri el a szegycsontot, másfelől azonban 

 alsó harmaduk közepén összeolvadnak a meg- 

 előző costalis borda hátsó szélével. Az összes 

 pulykáknál mindkettő szorosan hozzásimul — 

 a normálisan iziilő csontvázon — a szegy- 

 csont megnyúlt, mellső (.vagy külső) xyphoi- 

 dalis nyúlványának mesialis felületéhez. 



Áttérve a vad és domestikált Meleagridae 

 fajokat képviselő fehér hollandiai pulykára, 

 ennél a hátcsigolyák sorában bizonyos állan- 

 dósult különbségeket találunk. Elsősorban 

 is, a 15-ik csigolya szabad bordapárja sokkal 

 hosszabb és nagyobb, mint az Agriocharis-näi; 

 a kardszerű nyúlványok („processus epipleu- 

 ralis") is hiányoznak róluk, a mire már 

 utaltam. 



Ennél a domestikált pulykafajnál felnőtt 

 példányon csak a IG., 17. és 18. csigolya 

 olvad össze, tehát négy helyett csak három. 

 Ez az összeolvadt csont fővonásaiban meg- 

 egyezik az Agriocharis megfelelő csontjaival, 

 a mi kitűnik a VI. tábla 26. ábrájából. A vele 

 összenőtt csontos inak nem oly hosszúak, ez 

 azonban domestikált madaraknál gyakori je- 

 lenség. Az összenőtt csont 17. és 18. csigo- 

 lyájának haemalis tövise alul egy nagy három- 

 szögű csontnyúlványban végződik, a mely szé- 

 les, ventralis oldalán homorú és egyenlőszárú 

 háromszöghöz hasonlít ; a hegyes szögek 

 hátrafelé állnak. A 26. ábra, a mely jobb- 

 oldali nézetből készült, az oldaléleken kívül 

 semmit sem tüntet fel ebből a megnyúlt rész- 

 ből. Az egész csont nagyon pneumatikus, épp 

 ügy, mint középamerikai rokonánál. 



A mi a fehér hollandiai pulyka bordali illeti, 

 azok hasonlóak az Agrioriiaris-éhov., csak a 

 16. csigolyán ízülő bordapár sokkal fejlettebb, 



Finally, there is a pair oí pelvic ribs that 

 arc longer and transversely flatter than any 

 of the others ; tiiey articidate witii haema- 

 pophyses which are of peculiar form. Either 

 one of the latter is very l)road aljove, being 

 thin and laterally compressed ; the facet for 

 the pelvic rib is found on the antero-supe- 

 rior angle. Neither of them reach the sternum, 

 but on the other hand fuse with the posterior 

 margin of the costal rib preceding, at the 

 middle of its lower third, the two, in the 

 normally articulated skeleton, being closely 

 pressed against the mesial surface of the 

 expanded anterior (or outer) xiphoidal process 

 of the sternum ; this is the case in all turkeys. 



Passing next to the White Holland turkey, 

 as a representative of the tame and domes- 

 ticated Meleagridae, we are at once confronted 

 with a difference in the arrangement of the 

 dorsal vertebrae that, in so far as I have 

 examined it, appears to be, not only distinc- 

 tive but constant. First it may be said that 

 the free pair of ribs on the 15"' vertebra are 

 much longer and larger than the correspond- 

 ing pair in Agriocharis, and that they are 

 lacking in „epipleural processes", as pointed 

 out in a previous paragraph. 



Now, in this species of domesticated turkey, 

 only the 16"' , 17'" and 18"' vertebrae fuse 

 into one piece in the adult, — that is, oidy 

 three vertebrae instead of four, as in the 

 Ocellated turkey. This fused piece possesses, 

 in the main, the same characters of the corre- 

 sponding piece in Agriocharis, which will be 

 appreciated by referring to Figure 26 of Plate 

 VI of tlie present paper. Tiie attached, ossified 

 tendons are not so long ; but that is frequently 

 the case in domesticated birds of any kind. 

 Then the haemal spine of the 17"' and 18"' 

 vertebrae of this consolidated piece suj)port, 

 below, a large, triangular expansion of bone, 

 which is broad, concaved ventrally, and shaped 

 like an isosceles triangle, with its acute angle 

 directed posteriorly. Figure 26, Iteing taken 

 upon direct, right lateral view, does not show 

 anything of this expanded part beyond its 

 lateral edge. This bono is highly pneumatic, 

 as is its counterpart in the Central American 

 bird. 



As for the ribs in this White Holland tur- 

 key, they have the same general characters 

 as those of Agriocharis ; but the pair on the 



3* 



