oo 



of Birds" cz. könyvemben erről a sajátságos 

 csontvázról szólva, az ott kifejtettekből kitű- 

 nik, hogy azon számos, nézetemet támogató 

 más osteologia! bélyeg is jelen van. A Mele- 

 agris genus összes vadpulykáinál a csipőcsont 

 (os ilii) a keresztcsonti bordát elölről éri, mig 

 a fenti csontváznál ez nem igy van.' 



kmedenczc rs farokcsigolyák: (IX — XI. t.). 

 A puyé-i gyűjteményben a vadpulyka {Mele- 

 agris) medenczecsontját kb. 19 sérült me- 

 dencze képviseli, a melyek bőven elégségesek 

 jellegének és főleg a keresztcsontot képező 

 csigolyák pontos számának megállapítására. 



A kezeim között levő Agriocharis ocellata 

 csontváz medenczéje ép, ugyancsak ép a nagy 

 fehér hollandiai pulykáé is. 



A Meleagridae- gemis medenczéje általános- 

 ságban nagj'on hasonló a tyúkokéhoz (Gallns- 

 bankiva),** annál inkább, mivel az általam 

 összehasonlított összes fáczánféléknél {Phasia- 

 nklae) is hasonló (P. colchicus). Mint minden 

 madárfaj összes csontjaiban, úgy ezen is több- 

 kevesebb egyéni változat é.szleliietö, ezek 

 azonban rendszerint nem lényegesek és semmi 

 esetre sem képeznek kivételt a Gallinae- 

 család medencze-tipusa alól. 



Az Agriocharis-nál a medeucze izületvápa- 

 előtti (preacetabnlaris) része keskeny és az 

 izületvápa mögötti (postacetabularis) részhez 

 viszonyítva, rövid. Meleagris-n&\ valamivel szé- 

 lesebb és hosszabb. 



A csipőcsont (os ilii) mellső szélei lekerekí- 

 tettek és magukba foglalják a mellső oldal- 

 szegleteket ; a keresztcsonti bordával a közép- 

 vonalban összenőnek ; a szűk összenövés 



' Idézett könyvemnek (Bulletin 130) czlme „Osteo- 

 logy of Birds" nem tőlem ered ; a czim szerenrsét- 

 lenül van megválasztva, mert sokakban azt a hitet 

 keltette, hogy az összes madarak nsteologiájáról szól, 

 a mi azonban távolról sem áll. Csupán a következők- 

 ről szól : Accipitres (beleértve az amerikai Vultiires- 

 eket), Gallinae, Anseres és a Coccystes glindarius-ròX 

 Jelen dolgozatom írása közben az Egyesült Államok 

 madarainak osteologiájáról már sokkal bővebb anya- 

 gom van, a melyet alkalmas időben, remélem, be is 

 fogok fejezhetni. 



« Osteol. Birds. Bull. 13U, p. 186, Fig. 13—15. 



cited „Osteology of Birds", published by the 

 N. Y. State Educational Department in 1909, 

 there are other osteological characters pre- 

 sented in it that su])port my belief in this mat- 

 ter very strongly. In all wild turkeys of the 

 genus Mcieagris, the ilia meet the sacral crista 

 in front, and they do not in the skeleton 

 here referred to, as any one may see by 

 examining it.' 



Pelvis and Coccygeal Vertebrae {T'is.lX-Xl): 

 Nineteen more or less imperfect pelves in 

 the Puyé collection represent that bone in 

 tlie wild turkey (Meleagris), — (piite suffi- 

 cient to give its character, and especially 

 the exact number of vertebrae entering into 

 the pelvic sacrum. 



The lidvis in my skeleton of Agriocharis 

 ocellata is perfect, as is also the one belong- 

 ing to the skeleton of the big White Hol- 

 land turkey. 



The general pattern of the pelvis in the 

 Meleagridae very much resembles that bone 

 in the fowls („Gallus bankivá')," more so, 

 indeed, than it resembles any of the Phasian- 

 iclae with which I have compared it (P. 

 colchicns). As in the case of all bones in the 

 skeleton in any species of bird, it exhibits 

 more or less individual variation. These are 

 generally unimportant, however, and would 

 in no way prove exceptional with respect to 

 a general description of the bone as it is 

 found in this family of the Gallinae. 



In Agriocharis the preacetabular part of 

 the pelvis is narrow and short as compared 

 with its postacelabular portion. This is not 

 equally the case in Meleagris^ where it is 

 somewhat broader and wider in proportion 

 The anterior margins of the ilia are 

 rounded, including the antero-lateral angles; 

 they fuse with the sacral crista in the middle 

 line, posterior to wliich close fusion a small 



' Bulletin 130 referred to above did not receive 

 its title of ..Osteology of Birds" from me : it is an 

 unfortunate one, for it has led many to believe that 

 the work is a treatise on the osteology of all birds, 

 which is by no means the case. It only deals with 

 the Accipitres (including the .Vmerican Vultures), the 

 Gallinae, the Anseres, and with the Osteology of 

 Coccystes glandarius. At the present writing I have 

 the material far advanced for a volume on the Osteol- 

 ogy of Birds of the United States, which I trust to 

 finish in due course. 



« Osteo. Birds. Bull. 130, p. 186, Figs. 13—15. 



