23 



mö.ííött egy kicsiny felületet látunk (40. ábra) 

 járulékos specziális csontosodással fedve. En- 

 nek az alkotásnak következménye az „ilio- 

 neuralis csatorna-pár" (canalisilioneuralis Owen) 

 alakja. Elölről tekintve a csípőcsontot, annak 

 külső lapja felfelé áll, mig ellenben a hátsók 

 kifelé fordulnak ; felülete egészen sima és 

 magába foglalja a két izvápa fölé eső részt. 

 Afp-iocliaris-uiú mindkét csipöcsont szélén a 

 cotyloid vájulat és a inellsö-külső szeglet 

 mögött feltűnő háromszögű tövis áll ki, a mely 

 Melcagris-näi rendszerint nagyon csökevényes. 



A sima, széles és mindvégig egyenletesen 

 domború külső postacetabularis táj mindkét 

 oldalán a nagyon kicsiny interdiapophysalis 

 nyilasok csak ctjy sorban állnak ; ez az összes 

 Meleagridaet'a.}okuàì igy van. A csípőcsontok 

 hátul eltávolodnak a két utolsó, bár egyéni, 

 de szorosan összenőtt urosacralis csigolyától. 



Oldalnézetben feltűnik a nagy, kerek izvápa 

 (acetabulum) és a fölötte levő mérsékelt nagy- 

 ságú ellentompor (antitrochanter). A fancsont 

 elülső vége („prepubis") tompa és némileg 

 elsorvadt; a Meleaijris-nàl gyakran fejlettebb; 

 ennél a genusnál a cotyloid vájulat is rela- 

 tíve valamivel nagyobbnak tetszik. 



Az ovális alakú, hegyével hátrafelé tekintő 

 iilöcsonti lyuk (foramen ischiadicum) megle- 

 iietős nagy, a subelliptikus kerületű dugott 

 lyuk {foramen ohturatum) ellenben kicsiny. 



Ezek mögött a nyílások mögött a csont 

 csipő-ülőcsonti felülete sima és homorú, a 

 mellső oldalon azonban kifelé fokozatosan 

 domborodik. 



A fancsont ips jmbis) hátul többé-kevésbé 

 összefügg az ülőcsonttal annak egész hosz- 

 szában ; az összefüggés első felében oly szo- 

 ros, hogy alsó szélével teljesen összeolvadt, 

 úgy hogy a dugott lyuknak („foramen obtura. 

 tum" ) nyoma sincs, amint ezt számos madár 

 medenczéjén találjuk. 



A fancsont a dugott lyuktól kezdve distalis 

 végéig fokozatosan szélesedik és végül az 

 űlőcsont alsó-hátsó hegyes szögében mindkét 

 oldalon 2 cm-es lekerekített nyúlványban 

 végződik. A csípőcsont hátul l'a cm hosszú 



area is covered over by an additional special 

 ossification, which is well shown in Figure 40. 

 This arrangement results in forming the usual 

 pair of covered „ilioneural canals" (Owen). 

 Anteriorly, the external surface of the ilia is 

 directed upwards, while more posteriorly it 

 faces, for either ilium, almost directly out- 

 ward, it being quite smooth throughout its 

 extent, including the portion carried over 

 either acetabulum. There is in Ayriocharis a 

 conspicuous triangular spine on either iliac 

 border, between the cotyloid cavity and the 

 antero external angle, which is generally very 

 rudimentary in Meleagris. 



Smooth, broad, and gently convex through- 

 out, the extensive postacetabular region pre- 

 sents but a single row, upon either side, of 

 very small interdiapophysial foramina, — a 

 feature of the Meleayridae generally. More 

 posteriorly, the ilia diverge from the last two 

 uro-sacral vertebrae, which last — though in- 

 dividualized — are fused solidly together. 



Upon lateral view is to be noted the large, 

 circular acetabulum, with a moderate-sized 

 antitrochanter above it. The „prepubis" is 

 blunt, and to some extent aborted, it being 

 often better produced in Meleagris, in which 

 genus, too, the cotyloid cavity appears to be 

 relatively somewhat larger. 



Ovate in outline, with the pointed end to 

 the rear, the ischiac foramen is of fair size, 

 while the obturator foramen is small and sub- 

 elliptical in form. 



Posterior to these openings the ilio-ischiac 

 surface of the bone is smooth and concaved, 

 while more posteriorly, it gradually becomes 

 convex outward. 



Below, the pubie element is more or less 

 in contact with the ischium above for the 

 entire length of the latter; indeed, so close 

 is this that, for its anterior moiety, it is thor- 

 oughly fused with its lower border, and every 

 semblance of an „obturator space" has been 

 obliterated, as seen in the pelves of so many 

 other birds. 



From the obturator foramen to its distal 

 end this pubic element increases very gra- 

 dually in width, terminating with a rounded 

 extremity about two centimeters beyond the 

 inferoposterior, sharp-pointed angle of the 

 ischium behind. There is no ,ilio-ischiatic 

 notch" present, while the ilium terminates 



