24 



liaránt-szélben végződik ; csípő-ülöcsonti ba- 

 rázda („ilio-ischialic notcli") nincs. 



A fehér iiollundiai pulykánál a fancsont nem 

 függ elől az iilőcsonttal olj^ szorosan össze, 

 mint Aijriocharis-níú, a mennyiben előbbinél 

 a dugott lyuk előtt csak rövid darabon forr- 

 nak össze ; az összeforradási vonalat követi 

 a majdnem az ülocsont hátsó végéig érő 

 hosszú, de keskeny dugott lyuk, a végén 

 azután 1 cm-es darabon újra létrejön az 

 egyesülés. Ezen túl áll ki a fancsont distalis 

 széles, lapátalakú, lekerekített végű szabad 

 nyúlványa (V. ö. 38, 39. ábra). 



Ventralisan nézve feltűnik a medenczc iirc- 

 cjcitck kapaczitása, a mely nemcsak Agrio- 

 charis-nà\, de az összes Melcagridae-fajokiiál 

 nagy. A medenczeiireg hátulsó háromnegyedét 

 mindkét oldalon a fancsont határolja. A me- 

 denczeiireg legkörülhatároltabb része az utób- 

 biakon belül fekszik és jól határoló szél zárja 

 körül. Ez az ülőcsont felső határával beke- 

 rített szél mindkét oldalon onnan indul ki, a hol 

 a negyedik medenczecsigolya (pelvic vertebra) 

 harántnyúlványa az ülőcsontra fekszik; hátra- 

 felé az ülőcsonti lyuk (foramen ischiadicum) 

 hátsó végével szemben fekvő pontig halad, 

 a hol befelé, fölfelé és gyengén előre kanya- 

 rodik és támaszul szolgál a negyedik uro- 

 sacralis csigolya harántnyúlványainak. Ennek 

 a nyúlványnak mellső széle kiegészíti az üreg 

 határát. Az üreg végig mély, elől szűkebb 

 mint hátul ; a medenczecsont, a mely magá- 

 ban foglalja a valódi keresztcsontot, az üreg 

 közepéig ér (41. ábra). 



A Meleagridae-fujoknäi a medenczecsont 

 egészben véve tizenhét csigolyából áll; ezek 

 közül az első a legtökéletesebb és ágyék kereszt- 

 csonti („dorsolumbaris") jellegű. Erős neuralis 

 tövisei az utána következő négy csigolyának 

 neuralis töviseivel összeolvadva képezik a 

 „keresztcsonti bordát" (sacral crista), a mely- 

 nek felső széle az izületvápa előtti (preaceta- 

 bularis) tájon összenő a csípőcsontok belső 

 szélével. 



posteriorly in a transverse border about a 

 centimeter and a half long. 



In the White Holland turkey the puljic ele- 

 ment does not have that intimate relation 

 with the ischium above as it has in Agrlo- 

 charis ; for in the former it is only for a very 

 little ways, just beyond the obturator fora- 

 men, that it fuses with it, and this is followed 

 by a long, not very wide, obturator space, 

 almost to the end of the ischium posteriorly, 

 where, for the distance of about a centime- 

 ter, contact is established. Beyond this, the 

 distal, free extremity of the pubic element is 

 broadly paddle-shaped with rounded ending. 

 (Compare Figures 38 and 39.) 



Ventrally, there is to be noted the great 

 capacity of the pelvic basin of this compound 

 bone, not only in Agriocharis, but in all spe- 

 cies of the Meleagridae. This is included in 

 the last three-fourths of the cavity, the limi- 

 tations of its extent being nearly defined by 

 the pubic elements on either side. As a mat- 

 ter of fact, however, the best defined part 

 of this jtelvic basin lies within this last, and 

 is limited by a very definite bounding border. 

 This starts, on either side, where the trans- 

 verse process of the fourth pelvic vertebra 

 abuts against the iliac bone, and, as a round- 

 ed border formed by the upper boundary of 

 the ischium, it passes backwards to a point 

 opposite the posterior ending of the ischiatic 

 foramen, when it curves inwards, upwards, 

 and slightly forwards, to form an abutment 

 for the outer end of the transverse process 

 of the fourth vertebra from the last of the 

 uro-sacrals, the anterior border of wiiich trans- 

 verse process completes the boundary of the 

 concavity being defined. This is deep through- 

 out, being narrower in front than it is behind, 

 and has the pelvic sacrum — which includes 

 the true sacrum — passing down its central 

 portion. (Fig. 41.) 



Considered as a whole, the pelvic sacrum 

 in the Meleagridae is composed oi seventeen ver- 

 tebrae : of these the leading one is the most 

 perfect, possessing, as it does, most of the char- 

 acters of a „dorso-lumbar" unreduced. Its very 

 lofty neural spine completely fuses with those 

 of the next four following vertebrae, to form the 

 so-called , sacral crista", the superior boundary 

 of which fuses with the inner borders of the 

 iliM in the preacetabular area above. 



