28 



A szegycsouti taraj alsó széle elölről nézve 

 rendkiviil vastaj;-, liátrafelé azonban fokoza- 

 tosan keskenyedik, hátsó legalsó pontján pedig 

 teljesen kiélesedik. A lekerekített szeíjijesonti 

 szeglelek durvák, a mi a J/eZen^ns-geniis do- 

 niestlkált és vad pulykáinál (VI lí. t.) feltűnő 

 leliot, a melyeknél a szeglet szintén éles, de 

 nincs lekerekítve. 



Hátulról nézve a pávaszemes pulyka szegy- 

 csontját, azt mellső felében mélyen homorú- 

 nak találjuk ; az általános hoinorúságot a 

 mindkét oldalon megnyúlt kardnyúlványok 

 (processus xyphoidalis) és a szegycsont testé- 

 nek hátsó szűk és a szegycsonti taraj distalis 

 pontjainak közelében még inkább megszűkülő 

 fele okozza. 



A xyphoidalis nyúlványok belső párja hosszú 

 és karcsú, egymással jiárhuzamosan egyenesen 

 hátrafelé nyúlik. Belső oldalán mindegyik 

 rendkiviil nagy, hosszúkás barázdát határol, 

 a melynek ezen a példányon csak mellső 

 szegletei vannak lekerekítve (17. ábra). A belső 

 xyphoidalis nyúlványok mindegyike belül is 

 követhető egy kiemelkedő csontos vonal mene- 

 tében, a mely mindegyik oldalon a külső oldali 

 xyphoidalis nyúlványok alapjáig nyúlik. Mind- 

 két nyúlványnak közös alapja van, s ez az 

 utolsó haemapohysialis felület mögött a cos- 

 talis szélen ered. A mellső vagy külső xyphoi- 

 dalis nyúlvány az előbbinél sokkal rövidebb 

 felfelé emelkedő út után hirtelen megnyúlik, 

 szabad felső széle egyenes vonallá lesz ; szeg- 

 letei, különösen a hátsó, hegyesre vannak 

 kihúzva. A mellső vagy külső xyphoidalis 

 nyúlványnak ez a triangularis alakú része 

 Agriocharis-n&\ tömör, a fehér hollandiai puly- 

 kánál egy kicsiny nyílás átlyukasztja, a közön- 

 ségesen domestikált pulykánál és vad alakjánál 

 pedig ketté van tagolva. (Osteol. of Birds. 

 Albany Mus. Bull., p. 224.) 



Az összes Hata! pulykáknál, beleértve a 

 yucatan pulykát, a xyphoidalis nyiilványok 

 szélei között mindkét oldalon szívós tendínosus 

 hártya van jól kifeszítve. Ez a hártya Agrio- 

 rharts-nk\ elől erősen elcsontosodik, úgy hogy 



Tiie lower border of the keel is very thick 

 in front, but gradually becomes narrower and 

 narrower as it proceeds backward, to finally 

 become sharp at the most distal point poste- 

 riorly. Generally, some roughness is found at 

 the rounded carinal angle, — a condition 

 which may be very conspicuous in domesti- 

 cated and wild turkeys of the genus Mele- 

 agris (see Plate Vili), wiiere, too, the angle 

 is acute and not rounded. 



Viewed upon dorsal aspect, the sternum 

 of our subject is deeply concaved for its 

 anterior half, the general concavity on this 

 view being carried out for the remainder of 

 the bone by the flaring xiphoidal processes 

 on either side, and the posterior half of the 

 sternal body — which is very narrow — 

 tapering away suddenly as it nears the distal 

 point of the keel. 



The inner pair of the xiphoidal processes 

 are long and very slender, being extended 

 directly backwards and parallel to each other. 

 Each bounds, to its inner side, an unusually' 

 large, elongate „notch", which in this speci- 

 men has only its angles rounded ofif ante- 

 riorly. (Fig. 17.) Either one of these inner 

 xiphoidal processes may be traced externally 

 by a raised osseous welt that represents its 

 extension forwards as far as the base of the 

 outer lateral xiphoidal process of the same 

 side. In fact, these two processes have a com- 

 mon base that springs from the costal border 

 just posterior to the last haemapophysial facet. 

 Much shorter than the one just described, 

 the anterior or outer xiphoidal process, 

 after ascending a short distance, becomes 

 suddenly and widely expanded, its free bor- 

 der above being a straight line, and the ang- 

 les drawn out into acute points, especially 

 the posterior one. This triangular expansion 

 of the anterior or outer xiphoidal process in 

 Agriocharis is entire, while in the White Hol- 

 land turkey it is perforated by a small fora- 

 men, and in the ordinary domesticated tur- 

 key, as well as in the wild form, this shorter 

 xiphoidal process is profoundly bifurcated. 

 (Osteol. of Birds, Albany Mus. Bull., p. 224.) 



In all young of the Mcleagridae — this 

 Yucatan turkey included — the intervals be- 

 tween the xiphoidal processes, upon either 

 side, are filled in by a tough, tightly drawn, 

 and duly attached tendinous membrane stretch- 



