29 



vékony csonttal zárja le a xyphoiclaiis barázdák 

 mellső felét ; valószínűleg igy van ez üreg 

 (lomestikált és vadpulykáknál is. Ezzel szem- 

 ben a Lagopusnál, fáczániiál stb., a hol ez 

 megfigyeléseim szerint nem fordul elő, a tyúk- 

 féle szegycsont típusa változatlan marad. 



Üreg Centrocerciis nrophasianus-wiú pél- 

 dául a xyplioidalis nyúlványok közötti hártya 

 soha sincs elcsontosodva, úgy hogy ha ilyen- 

 nek csontvázát liosszas niaczerálás útján ké- 

 szítjük ki, az interxyphoidalis hártya teljesen 

 leválik és szabadon hagyja a közös alapból 

 eredő tinóm xyplioidalis nyúlványokat. 



A xyphoidalis és costalis nyúlványok között 

 mindkét oldalon rendiííviil rövid spáczium 

 támasztja a haemapophysisek izületi felületét. 

 Az A(irioch<msí\'d\ épp úgy, mint a pulykánál 

 általában, csak négy ilyen spáczium van ; a 

 legelső rendesen nagyon csökevényes. A kö- 

 zöttük levő vájulatban meglehetős sok lég- 

 nyílás (foramen pneumaticum) foglal helyet, 

 a milyenek a szegycsont dorsalis nézetében 

 a taraj felett szintén láthatók. A Meleí/ridae- 

 genus szegycsontjának egyik főjellemvonása 

 az a feltűnő costalis (rpophysis, a mely hosz- 

 szúkás, elől kissé hajlított parallelogramma- 

 alakú. Miként a vadpulykánál, úgy a yucatani 

 pulykánál is a középvonal mellső széléből 

 előre és felfelé trihedrális manubrium áll ki; 

 ez fent lapos, széles alapból indul ki és 

 tompán végződik. Alapjának közepét haránt- 

 irányban nagy nyílás lyukasztja át, a mely 

 a két rövid és mély hollóorrcsonti (coracoi- 

 dalis) barázdát köti össze. A hollóorrcsontok 

 barázdája oldalt domború, felülről lefelé ho- 

 morú. A manubrium alsó-hátsó széle a közép- 

 vonalban kiélezett szélű lemezalakú nyúlvány- 

 ban folytatódik. Ez a jelleg megvan az összes 

 pulyka-fajoknál, de különösen éles a páva- 

 szemes pulykánál. 



Dorsalis nézetben feltűnik a Meleagridae- 

 genus szegycsontjának mellső határán belül két 



ed between their several borders. In the 

 sternum of Agriocharis this has largely ossi- 

 fied, anteriorly, thus closing up with thin 

 bone the anterior moieties of the xiphoidal 

 notches, and tliis may likewise happen in old 

 birds of both domesticated and wild turkeys; 

 while in many grouse, pheasants, etc., where 

 this does not happen, in so far as my obser- 

 vation goes, the typical form of the gallina- 

 ceous sternum, with respect to this condition, 

 is maintained. 



For example in Ccntruccrcus urophasianus, 

 the membrane between the xiphoidal proces- 

 ses never ossifies in old birds ; so that when 

 one comes to prepare a skeleton of that bird 

 by prolonged maceration, the interxiphoidal 

 membrane always comes entirely away, and 

 leaves the delicate xiphoidal processes stand- 

 ing out in the clear, the two springing from 

 the common base. 



Between this process and the costal pro- 

 cess on either side there is the especially 

 short space to support the articular facets 

 for the haemopophyses. There are but four 

 of these in Agriocharis — indeed in any tur- 

 key — the most anterior one being, gene- 

 rally, very rudimentary. In the concavities be- 

 tween them there is to be observed the ge- 

 nerous supply of pneumatic foramina ; there 

 are also such openings in the median line, 

 anteriorly, on the dorsal aspect of the body 

 of the bone, over the carina, down into which 

 they extend in front. Slightly bent forward, 

 either parallelogrammatic, elongate, and very 

 conspicuous costal apophysis is one of the chief 

 features of the stornum in all the Mclragrklae 

 (PI. Ill, Fig. 17). As in the wild turkey, the 

 sternal manubrium in this Yucatan species 

 is a great trihedral piece projecting from the 

 anterior border in the middle line, being di- 

 rected forwards and upwards. It is fiat on 

 top, and the whole springs from a broad 

 base, while it is carried to a more or less 

 blunt point in front. Through its middle base 

 there is carried transversely a large foraminal 

 opening, which unites the two short, deep, 

 coracoidal grooves. Either one of these is 

 much convexed from side to side, being con- 

 cave from above, downward. The infero-pos- 

 lerior border of the manubrium, in the middle 

 line, is produced as an independent lamina- 

 like process, with somewhat sharpened edge. 



