81 



A villacsonti ízek felső fele szemben nézve 

 homorú, alapjaikon sok apró légnyílást látnnk. 

 Kívülről- nézve a felső fél domború és sima 

 (34. ábra). 



Hajlandó vagyok azt liinni, iiogy a domes- 

 tikált pulykaraceokban a villacsont [os fumila) 

 fokozatosan tiinóben van ; míg ezeknél a 

 madaraknál alakilag alig, addig nagyságában 

 és arányaiban annál inkább variál. Az előttem 

 fekvő rendkívül nagy liázipulyka csontvázán 

 (Nr. 128G(i ('(dl. U. S. Nat. Àlus.) az összes 

 csontok úgy ízesülnek, mint az élő madáron. 

 Itt a kissé finom alkotáséi villacsont közel 

 áll elől a hollóorrcsontok száraihoz, hátnl 

 pedig a szegycsonthoz. Hogy a széles mellizom 

 {m. pectoralis major) ezen a példányon meg- 

 tapad-e, abban nem vagyok bizonyos, azt sem 

 tudom, hogy egyáltalán tapad-e, mert utóbbi 

 időben nem vizsgáltam a Meleay rid a e- geims 

 izomrendszerét. Az azonban kétségtelen, hogy 

 úgy az izmos, mint a szalagos tapadás mind- 

 inkább szükségtelenné válik és én úgy látom, 

 hogy a vállöv e csontjának teljes visszafejlő- 

 dése a hosszéi időn át domestikált madaraknál 

 már csak néliánv évszázad kérdése. 



A fehér hollandiai pulyka rillaesoiítjátiak 

 hypocleidiuma kicsiny, a villás kettéágazás 

 szöge azonban bőségesen ki van löltve csont- 

 anyaggal, a minek következtében az igy létre- 

 jövő villacsontszegleti felület laj)os, három- 

 szegletű, felső szabad széle pedig éles. A felület 

 mögött, a viilacsontok találkozásánál tekin- 

 télyes üreg látható ; a melynek hátsó széle 

 szintén éles és alacsonyabb a mellsőnél. Az 

 Agriocliaris és a többi vadpulyka villacsontján 

 ilyen üreget nem találtam, ennek okát azon- 

 ban nem tudom. A fehér hollandiai race villa- 

 csontja nam pneumatikus, az összes vad és 

 domestikált pulykák hollóorrcsontjai és lapocz- 

 kái azonban többé-kevésbbé pneumatikusak. 



A különböző Jl/eZea^Wí/ae- alakok hollóorr- 

 csontjainak {coraroid) és lajioczkáinak (scapula) 

 faji, ivari és korszerinti variáczióit tekintve 



The mesial aspects of the upper halves of 

 the clavicular limbs are concaved, and we 

 find small, though numerous, pneumatic fora- 

 mina at their bases. These moieties on their 

 outer aspects are (-onvextul and smooth. 



(Fig. ;u.) 



lam inclined lo believe that in the domestic- 

 ated bre(Hls of turkeys tiio os furciiln is 

 gradually disappearing; and whi!(î in tlu^se 

 birds it does not vary much in form, it does 

 so in the matter of its strength and propor- 

 tions. In the sternum and shoulder -girdle of 

 the unusually big domestic turkey before me 

 (No. 12866, Coll. IJ. 8. Nat. Mus.) all the 

 bones are articulated as they were in life. 

 Here we find the somewhat delicate four- 

 chette very close to the shafts of tlus cora- 

 coid in front, which is also true of its posi- 

 tion with respect to tiic sternum below them. 

 Whether, in this individual, the pectoralis 

 major muscle still attaches to it, I am not 

 sure ; indeed, I cannot say as to whether it 

 ever does, as 1 have not lately dissected the 

 muscular system in the il/(7ca//nrf(U! ; but it is 

 surely becoming of a less and less necisssity 

 for either muscular or ligamentous attach- 

 ment, and the complete rodui'tion of this 

 element of the pectoral arch, in long domestic- 

 ated birds at least, would a])pear to be but 

 a matter of a few morti centuries. 



In the White Holland breed \\w- liyi)Oclei- 

 dium of the o.s' /'arcala is much reiluced in 

 size, while the angle of the bone above it 

 is considerably filled out with bone, thus pro- 

 ducing an osseous area of some extent that 

 is perfectly flat and triangular in front, while 

 its superior free border is sharp. I'osterior to 

 this there is a considerable excavation at the 

 meeting of the clavicles, the hinder boundary 

 of which is likewise sharp, and found lower 

 down than the anterior one. No such ex- 

 cavation as this is found in th(! os furcula 

 of Agriocharis, nor in other wild turkeys, in 

 so far as I am aware, and I am not |)repared 

 to say how it came about. In this White 

 Holland breed tlu; fourchette is completely 

 non-pneumatic ; while in all turkeys — tame 

 or wild — the coracoids and scaimlae are 

 more or less completely so. 



When we come to fake into consideration 

 the variations presented on the part of the 

 coracoids and scajndae of the difi'erent forms 



