34 



{foramen triosseum) teljesen zárt; a nyílás 

 kétharmadát a hollóorrcsont szolgáltatja. 



Ha a M. ij.silvestris és az Agriocharis tipikus, 

 egyforma nagyságú hoUóorrcsonijai feküdné- 

 nek előttem, aligha tudnám őket egymástól 

 pontosan megkülönböztetni. 



Miként a hollóorrcsont, úgy a lapoczka 

 {scapula) is gazdagon el van látva légnyiiá- 

 sokkal ; a légzsák belépésére szolgáló kerekded 

 nyílás rendszerint nagyon kicsiny és dorsalis 

 nézetben mindig elől, a glenoidalis felület és 

 a belső szél között fekszik (A rajzokon nem 

 látható, mert egy sem adja :i lapoczkát dor- 

 salis nézetben). 



A lapoczka pengéje nagyon rövid, de fel- 

 tűnő széles. Külső széle le van kerekítve, a 

 belső többé-kevésbbé éles. A penge középső 

 harmadában a legszélesebb, végei felé foko- 

 zatosan keskenyedik. Distalis vége széles és 

 levágott, kissé erősebb ; szögei lekerekítettek. 

 Sima felületét csak mellső-külső megvasta- 

 godott szélén tarkítják izomtapadásra szolgáló 

 vonalak. Egyik vonal ferdén hátrafelé halad 

 a középső harmad liosszában, ez a kis giJr- 

 geteqizom {miisculns Riiprasphialus) tapadására 

 szolgál.'" 



Normális ízület esetén a lapoczka a holló- 

 orrcsont szárával kb. 39°-ú szöget alkot, 

 Meleagris-\\á,\ ez közelebb áll a derékszög- 

 höz. A domestikált feiiér hollandiai pulyka 

 lapoczkája ugyanolyan, mint azt fentebb az 

 Agriocharis ocellata-nàì leírtam, csak széle- 

 sebb. Éppen ennek ellenkezőjét tapasztaltam 

 az általam megvizsgált 10 — 12 vadpulyka 

 {Meleagris) Japoczkáján. 



" Shufeldt R. W. „Myology of the Raven", p. 68, 

 fig. 24. A lapoczkàról eredő vagy ana tapadó többi 

 izom sima felületeken ered illetve tapad meg. 



perfectly completed, the coracoid furnisliing 

 about two-thirds of the passage. 



Had we before us a typical coracoid of a 

 Meleagris g. silvestris, and one from tlie skele- 

 ton of an Agriocharis ocellata — the two 

 bones being of the same size — I know of 

 no character that either possesses, by means 

 of which they could, with certainty, be dis- 

 tinguished. 



As in the case of its coracoid, the scapida 

 is also largely a pneumatic bone, the foramen 

 for the entrance of the air-sac being usually 

 rather small and subcircular, and invariably 

 situated anteriorly on the dorsal aspect, be- 

 tween the glenoid facet and the inner border. 

 (It does not show in the Figures, as a direct 

 dorsal view of the scapula is not given.) 



In length, the blade of this bone is rather 

 short, and this is made up for in its conspic- 

 uous breadth. Externally, its border is rounded, 

 the inner one being more or less sharp. The 

 middle third of the blade is notably broader 

 than any other part, and this increased breadth 

 is gradually lost as we pass to either of the 

 other thirds. Distally, the blade remains broad, 

 and is subtruncate, very moderately enlarged, 

 with the angles rounded off. Witlial it is 

 smodth, and is marked by muscular lines only 

 on the anterior, outer, thickened border, the 

 line traversing backward to cover the length 

 of the middle third ; it is for the insertion of 

 the supraspinatus muscle. '" 



When normally articulated the scapula makes 

 an angle of about 39° with the coracoid's 

 shaft; while in Meleagris it comes much 

 nearer being a right angle. The general form 

 of the bone in the White Holland domesticated 

 breed of turkey practically entirely agrees 

 with what I have just described above for 

 AgriocMris ocellata; though in the former 

 bird it is decidedly broader for its length. 

 The reverse of this is the case in our wild 

 turkeys, in so far as I can judge from the 

 ten or eleven scapulae of Meleagris at hand 

 for comparison. 



>" Shdpeldt, R. W. „Myology of the Raven', p. 

 68, Pif. 24. The other muscles arising from or inser- 

 ted upon this scapula do so from or upon smooth 

 surfaces. 



