39 



puro) szárnyközépcsontjai bizonyos oknál fosva 

 könnyeliben osztályozhatók két nagyság sze- 

 rint, mint a felkar és alkar hossziicsontjai. 

 Az anyagban subadult példány lígy látszik 

 nem fordul elő. Minthogy a vadpulyka (il/e- 

 leagris) kakasa 30, sőt több fontnyi súlyt is 

 elérhet, tojója pedig ritkán nehezebb 12—13 

 fontnál, azt hiszem, hogy a nagy ssdrnyJcösép- 

 esontok öreg himet, a kicsiny csontok sora 

 pedig kisebb nőstényeket képvisel. 



A legnagyobb puyé-i vadpulyka-szárny- 

 középcsont hossza kb. SO mm, a legkisebb 

 60 mm. Az első felnőtt kakastól, az utóbbi 

 úgyhiszem nősténytől ered. 



A hüvelyl.iíjj {poliere) és az index distalis 

 ujja nagy tyúk-féle madaraknál hosszúkás, 

 trihedralis alakú, a kis mcdius ujj tompa és 

 oldalt lapított. A hüvelykujj kis karmot tart, 

 a mit régebben tagadtam. 



Az index proximalis phahitLc-a. hátul a 

 rendes megnyúlt alakot mutatja ; a pulykák- 

 nál széles, mindkét oldalán homorú, a szárny- 

 középcsonttal ízesülő nagy felülete szintén 

 homorú. 



A puyé-i anyagban csak eijy ujjperrz ta- 

 láltatott, a bal szárny indexének proximalis 

 phalanxa és felnőtt hímtől való. Jellegeiben 

 hasonlít a középamerikai pávaszemes pulyka 

 megfelelő csontjához, bár ennek külső oldala 

 a kiálló szélek következtében mélyebben ho- 

 morú. 



A hátsó végtag (XII— XIV. tábla): Az Ag- 

 riocharis ocellata czomhcsontja (femur), lényeg- 

 telen különbségektől eltekintve, tökéletesen 

 megegyezik a vadpulykák czombcsontjával. 

 A puyé-i vadpulyka (Meleagris) anyagban 

 több, a pávaszemes faj csontjával egyenlő 

 nagyságú czombcsont ismeretes, a melyeket 

 nehéz volna egymástól megkülönböztetni. 

 Jellegeikben^majdnem azonosak. A vadpulyka 

 czombcsontjának egyéni variáczioja a valóság- 

 ban oly nagy, hogy nehézség nélkül kivá- 



car2n of wild turkeys {Mrleaqris gallnparo) in 

 the Puyé collection divide up better into two 

 sizes, than did the long bones of the arm and 

 forearm. Moreover, there do not seem to be 

 any bones that belonged to subadults among 

 them. Now as the wild turkey gobbler {Mch- 

 agris) may come to weigh some thirty lbs. or 

 more, and the hen rarely exceeds 12 or 13 

 lbs., I take it that the large-sized carpo-meta- 

 carpi belonged to old male birds, while the 

 series of smaller ones are from the skeletons 

 of females. 



The longest carpo -metacarpus of these 

 (Puyé) wild turkeys measures in extreme length 

 about 80 millimeters, while the smallest one 

 does not exceed (50 mm. very much. The first 

 is from an adult male, and the latter I believe 

 to have belonged to a female. 



The pollex digit, bearing a small claw, — 

 a fact denied in some of my earlier writings, — 

 and the distal digit of index, possess the 

 elongate, trihedral form of those joints in 

 large gallinaceous fowls, the small médius 

 digit being stumpy, and to a degree flattened 

 from side to side. 



The proximal index piialanx exhibits the 

 usual expanded portion posteriorly, which is 

 here in turkeys quite extensive and concaved 

 on both sides ; while superiorly, the articula- 

 tion for the metacarpal, likewise concave, is 

 unusually extensive. 



In the Puyé material there occurs but one 

 finger joint, it being the proximal phalanx 

 of the index digit of the left manus, and 

 came from the skeleton of an adult male bird. 

 It closely resembles, in all its characters, the 

 corresponding bone in the hand of the Ocel- 

 lated turkey of Central America, though the 

 concavity on its outer aspect, in the case of 

 the latter, is deeper and better defined through 

 the prominence of its borders. 



The Pelvic Limb (Plates XII— XIV): Agrio- 

 charis ocellata possesses a femur which, with 

 but the exceptions of a few unimportant char- 

 acters, agrees entirely with that bone of the 

 pelvic limb in the wild turkey. In fact, there 

 are femora in the Puyé collection which be- 

 longed to wild turkeys {Meleagris) of the same 

 size as the Ocellated species now being con- 

 sidered, and which it would be difficult to 

 tell apart. Character for character they are 

 almost identical ; indeed, the individual varia- 



