42 



kapocs-csontjával hasonlítottam össze, az azo- 

 nos liossziisáfíú és arányú csontokon azonban 

 semmi olyan jelleget nem találtam, a melynek 

 segélyével az egyes genusok csontjai teljes 

 határozottsággal mcgkiilönböztetliotők volná- 

 nak. Es itt ntalok arra, a mit fentebb e ma- 

 darak czombcsontjáról mondottam. 



A sípcsont (tihio-tarsns) proxiniális végén 

 széles felület szolgál a czonibcsont condylusá- 

 val való ízesiilésre. A felület fibularis oldalán 

 erősen kiálló dndor, a cnemialis apophysis 

 mögött pedig két vájulat látható. Egyébiránt 

 rendszerint vízszintesen áll és sima. Kevéssel 

 a csont proxiniális vége fölé nyúlik a már 

 említett cnemalis apophysis, a melynek pro- 

 cnemialis része a legmagasabbra ér. Ez az 

 egész nyúlvány a külső oldalon lefelé hajlik 

 és tág intercnemialis csatornát zár be, a melyet 

 egyesek tibio rotularis csatornának fognak fel ; 

 a csatorna az apophysis-pár között fut végig. 

 Ezek közül a külsőnek, az ectocnemialis nyúl- 

 ványnak felső, lefelé nyúló és rövid hegyben 

 végződő széle nagyon megvastagodott, míg 

 az entocnemialis nyúlvány megfelelő hegye 

 a csont legproxiniálisabb hegyét képezi. A 

 rendes nyúlványnak ez a része merőlegesen 

 áll ki a középpont táján. Mellső, éles széle 

 kívül domború, rövidesen végződik a száron 

 és végpontj'ától kiindul egy finom izomtapadó 

 vonal, a mely a csonton végig halad a belső 

 condylusig. Ez a vonal az izom- és inbarázda 

 belső szélét határolja, a mely barázda a szár 

 mellső oldalának alsó harmadára nyúlik és 

 az inasan elcsontosodott ív alatt fut, a mély 

 vájulat felett a mellső oldal condylusai-ig. 

 Alatta sok pulyka — beleértve az Agrioeharis-i 

 is — tibio-tarsusának intercondylaris üregé- 

 ben gyakran látható egy kicsiny, mély gödör. 

 A sípcsont szárának hátulsó lapja egészen 

 sírna; rajta semmiféle jellegzetesség nem 

 észlelhető. Csak egy, úgy látszik állandó 

 bélyeg tűnik itt fel és ez a fibularis vég hát- 

 oldalán sekély barázdában nyíló tápláló iii/üás, 

 a mely párhuzamos a „fibularis háttal". A 

 pávaszemes pulyka sípcsontjának tápláló nyí- 

 lása valamivel lejjebb fekszik, mint Meleagris- 

 nál. A megvizsgált 40 — 50 vadpulyka-síp- 

 csoutok között csak egy olyan akadt, a melyen 



of wild turkeys (M. rjallnpavo) in the Puyé 

 collcciion; and I fail to find, in bones of 

 identically the same lengths and pmportions, 

 any characters, by means of which we can, 

 with absolute certainty, distinguish lluise of 

 the one genus from those of the other. On 

 this point, note what I have said in a ))revi- 

 ous paragraph in regard to this, with respect 

 to the femora of these birds, and it may be 

 applied here witii equal trutii to these leg- 

 bones. 



On the summit of the tihio-tarsns. there is 

 an extensive articular surface for the condyles 

 of the femur ; it presents a prominent elevation 

 on the fibular side, and two concavities just 

 posterior to the cnemial apophysis. As to the 

 rest, it is mostly horizontal and smooth. For 

 a short distance above the summit, anteriorly, 

 rises the aforesaid cnemial apophysis, — the 

 procnemial part of it being carried the higher 

 of the two. This entire projection is deflected 

 to the outer side, with an extensive inter- 

 cnemial channel — the tibio-rotular channel of 

 some — passing between the twin apophyses. 

 The outer of these, the ectocnemial process, 

 has a mucli thickened superior border, which 

 projects below for a little distance as a con- 

 spicuous point, while the corresponding point 

 of the common process, standing out, as it 

 does, perpendicularly, is nearly centrally loca- 

 ted ; its anterior, somewhat sharpened, border 

 being convex outwards, very soon terminates 

 on the shaft, and from its point of termination 

 we may trace a fine muscular line down the 

 entire length of the bone to the inner condyle 

 below. This line defines the inner border of 

 the muscular and tendinal groove that passes 

 down the front of the shaft for its lower third, 

 and runs beneath the tendinal osseous span, 

 over the deep concavity, just above the con- 

 dyles in front. Below this we frequently find 

 a deep little pit in the intercondylar space 

 in the tibio tarsi of many turkeys, including 

 Agfiocharis. Posteriorly, the shaft of this bone 

 is perfectly smooth and devoid of markings 

 of any kind whatsoever. There is but one 

 apparently constant character to be noted 

 here, and this is the nutrient foramen, an 

 opening found posterior to the lower termina- 

 tion of the fibular ridge, and usually has 

 leading into it a shallow groove which enters 

 from above, and is parallel to the „fibular 



