53 



A madarak szárny középcsontjának 

 — OS metacarpi — morfológiája. 



Irta 



Dk. Lambrecht Kái-mán. 

 Öt szövegközti képpel és 1 táblával. 



A inadanik vázrendszerének jiazdag- iro- 

 dalniu liíry a csontváz egyes tájaira, mint 

 különösen az e,i;yos rendek, családok, fajok 

 stb. csontvázára vonatkozó ismereteinket lé- 

 nyegesen tisztázta. Eltekintve az egyes ren- 

 deket és más szisztematikái egységeket osteo- 

 logiailag comparative feldolgozó monogva- 

 tiáktül. a vázrendszer egyes tájairól és részeiről 

 is összehasonlító tanulmányok egész sora szól. 



Legbehatübban a vallar, a szegycsont és 

 felkarcsont vannak tanulmányozva. Mesteri 

 monografusuk M. Fürbringer (1888, 1900), a 

 kinek csak két nagy összefoglaló és a ma- 

 dárosteologiában korszakot alkotó művét kell 

 megemlítenem, hogy fel legyek mentve a váz- 

 rendszer ezen táját tanulmányozó számos 

 autor felsorolása alól. 



A koponya morfológiáját Hérissant {1748)> 

 W.u,SER (1848), Huxley (1867), v. Klein (1868), 

 Magnus (1870), Nillson (1877), Parker W. K. 

 ÉS Bettany G. T. (1879), SuscHKiN (1899) a 

 nappali ragadozókon; az (Hilapesi készüléket 

 Aeby (1873), a négyszögcsontot (os ((uadratum) 

 Plainer (1889) és AValkkr (1888) a hyobrau- 

 chialis késsüléket összefoglalólag Gaupp (1904) 

 dolgozták fel összehasonlító alapon és mo- 

 nografikusán. 



A villacsont — a melyet Fürbringer is figye- 

 lembe vett — morfolognsai Weitzel (1865) 

 és BoNSDORFF (1870). — A csigolyákat Giebel 

 (1866) dolgozta fel. tájak szerinti clkiilünii- 

 lésttket Garbowski (1890) világította meg tigye- 

 lemreméltó dolgozatában. A madárbordák /«íy/- 

 szerii nyúlványát {[trocesiiVííi uncinnatus) a Rep- 

 tiliákkal összehasonlítva Behrens (1880) vizs- 

 gálta. A medenczeörct és medenczét Geoenbaur 

 (1871), QuENNERSTEDT (1872), fejlődéstanát BuNGE 

 (1880) és Mehnbrt (1888) tanulmányozták. 



A végtagokat és fejlődésüket — iit;y a 

 mellsőt, mint a hátsót — Geoenbaur (1864). 

 KosENBERü (1873), Morse (1871, 1874), Parker 

 \\ K. (1891) és Xa.>:;sunüw (1896), a hátsó 

 végtagot Kessler (1839j, Johnson (1883) és 

 Baur (1885), a mellsőt Leiohtun (1894) és 

 Norsa (1890) taniilmányozták. 



Morphologie des Mittelhandkno- 

 chens — Os metacarpi — der Vögel 



Von 



Dr. Koloman Lambrecht. 

 Mit fünf Textabbildunspii und 1 Tafel. 



Die Literatur der Osteologie der Vögel ist 

 heutzutage schon ziemlich reich. Nicht nur 

 Monographien einzelner Ordnungen. Familien, 

 Gattungen und Arten behandeln die osteo- 

 logischen (Jharaktere. sondern wir haben 

 auch viele tüchtige Abhandlungen, ja sogar 

 grosse Werke. Avelche einzelne Skelett-Teile 

 und Kegionen im allgemeinen behandeln. 



Beispielsweise seien nur folgende erwähnt : 



Am eingehendsten wurde der Brusischulter- 

 apparat (Schultergürtel, Brustbein und Ober- 

 arinknochen) untersucht. Und wenn ich nur 

 Prof. Max Fürbringers beide epochemachenden 

 Meisterwerke nenne (1888. 1900), so bin ich 

 schon der Ptiicht enthoben, die lange Reihe 

 derjenigen Autoren, welche diese Region 

 untersuchten, anzuführen. 



Die Morphologie des Srhüdels wurde von 

 HÉR18S.4NT (1748), Walser (1848), Huxley (1867), 

 V. Klein (1868), Magnus (1870). Nillson (1877), 

 W. K. Parker und Bett.ìny (1879), neuestens 

 die der Tagraubvögel von Suschkin (1899), 

 das Kiefergerüst von Aeby (1873), das Quadrat- 

 hein von Platner (1839) und Walker (1888), 

 das Hyobranchialskelet zusammenfassend von 

 Gaupp (1904) studiert. 



Das Gubelhein, welches Prof. Max Flr- 

 brinoee in seinen beiden Hauptwerken auch 

 behandelt, wurde ausserdem noch von Weitzel 

 (1865) und Bünsdorff (1870) untersucht. Die 

 Wirbelsäule studierte Giebel (1866), ihre regio- 

 nale Einteilung Garbuwszki (1895). Den Pro- 

 cessus uncinnatus der Rippen — im Vergleich 

 mit dem der Reptilien — bearbeitete Behrens 

 (1880), den Beckengürtel Gegenuaur (1871), 

 QuBNNBRSTEDT (1872). seiue Entwicklung Bunge 

 (1880) und Mehnert (1888). 



Die Extremitäten wurden von Geqenbauk 

 (1864), Rosenberg (1873), xMorse (1871, 1874), 

 W. K. Parker (1891) und Nassonow (1896); 

 die hintere von Kessler (1839), Johnson (1883) 

 und Baur (1885), die vordere von Leioh- 

 TüN (1894) und Noksa (1896) untersucht. 



