57 



A teljesen kifejlett madár szániyközép- 

 csontja — OS metacarpi — négy carpalis 

 és négy nietacarpalis csontocska összenövé- 

 séből kialakuló egységes csont. A négy car- 

 palis csontocska, a melyek a kéztő (carpus) 

 distalis sorához tartoznak, Zehntnek szerint 

 c J + 2 és c 3 + 4 , SiEGLBAUKR szeriut c 2 + a és 

 c 4 + n . A négy nietacarpalis csont a kéz 

 (manus) proximalis elemeit képviselik és 

 ezek Zehntnkr szerint Mc. J, II, Hí, IV; 

 SiEGLBAUER szerint Mc. II, III. IV, V. (A 

 ZEHNTNER-féle Mc. IV, illetve a Sieqlbauer- 

 féle Mc. V beleolvadnak a szárnyközépcsont 

 gyengébb ágába.) 



Alábl) következő morfológiai leírásomban 

 a metacarpust mindig olyan helyzetben tar- 

 tom, hogy proximalis végének bunkószerű 

 megvastagodása alul, a megnyúlt két ág fel- 

 felé áll. A madárszárnyközépc-ont proximalis 

 bunkószerű megvastagodása a négy carpalis 

 elem és a hüvelykujjat tartó metacarpalis 

 csont {tuberositas metacarpi II Sikölbauer) 

 összenövéséből keletkezik. A proximalis bun- 

 kóból két hengeresen vagy léczszeriien meg- 

 nyúlt ág indul ki; az erősebbik, hengeres 

 vagy háromoldalú az orsócsonti áij (Mc. III 

 Sieglbauer), a gyengébb, lapos, léczalakú ág 

 a siiigcsonti ág (Mc. IV Sieglbauer). A két 

 ág a szárnyközépcsont distalis végén egymás- 

 felé hajolva, összenő; az összenövés terét, a 

 melynek relativ szélessége és magassága az 

 egyes szisztematikai egységekre jellemző, bol- 

 tozat {fornix metacarpi) néven írom le. A 

 boltozat fölött két, az ujjakat tartó, izületi 

 felület nyúlik ki, a nagyobbik felületű az 

 orsócsonti ág izületi nyúlvÓMya {tuberciilum 

 radiale distale metacarpi Buri), a kisebbik a 

 singcsonti-ág izületi nyúlványa {tuberculiim, 

 ulnare distale metacarpi Buri). 



Az orsó- és singrsonti ág között az egyes 

 rendekre, családokra stb. jellemző, tojásdad, 

 elliptikus, lándzsa stb. alakú s^árnyközi'p- 

 csonti rés {fissura metacarpi Bernstein) marad, 

 a mely vagy egynyílású, vagy kétnyílású. Az 

 orsócsonti ágnak ulnaris oldalár<)l. ott, a hol 

 a két ág a proximalis bunkó fölött ketté- 

 ágazik, kisebb-nagyobb dudor, fogalakú nyúl- 

 vány vagy a számyközépcsonti rést teljesen át- 

 hidaló — morfologiiiilag rendkívül jellemző — 

 csonthid nyúlik a singcsonti ág felé; ez az 

 izomnyúlmny {tuberositas museularis Bern- 

 stein) határozza meg a szárnyközf-pcsonti rás 

 Aquiln XXL 



Das ausgebildete Os metacarpi der Vögel 

 ist ein aus 4 carpalen und 4 metacarpaleu Ele- 

 menten verschmolzener einheitlicher Knochen. 

 Die 4 carpalen Elemente, die der distalen Reihe 

 des Carpus angehören, sind nach Zehntner 

 c 1+2 und c 3 + 4 nach Sieglbauer c 2 + 3 

 und (• 4+5- Die .Metacarpalknochen, die 

 Elemente des Manus, sind Mc. I — IV (Zehnt- 

 ner) resp. Mc. II- — V (Sieglbauer). Zehntners 

 Mc. IV, resp. Sieglbauers Mc V verschmilzt 

 in das Mc. 111, resp. Mc. IV. 



In normaler Lage betrachtet, ist das proxi- 

 male Ende des Os metacarpi kolbenförmig. 

 Der Kolben entsteht aus der Verknöcherung 

 der carpalen Elemente und des ersten radialen 

 Metacarpalknochens, welcher den Daumen 

 trägt. (Zehntner Mc. I ; Sieglbauer Tuberositas 

 metacarpi II). Aus dem proximalen Kolben 

 gehen zwei lange Äste aus, der stärkere ist 

 cylindrisch oder 3 — 4kantig, Sieglbauers 

 Mc. III, resp. Zehntners Mc. II ; der schwächere 

 ist plattgedrückt, distalwärts schmäler, Siegl- 

 bauers Mc. IV., Zehntnbrs Mc. III. Ersterer 

 kann auch als radialer, letzterer als ulnarer 

 Ast bezeichnet werden. Beide Äste verwach- 

 sen an ihrem distalen Ende, die Stelle des 

 Verwachsens nenne ich — da ihre Breite 

 und Höhe in einigen Ordnungen charakte- 

 ristisch ist — Wölbung {Fornix metacarpi). 



Oberhalb der Wölbung enden die beiden 

 Äste in zwei Gelenktlächeii, welche den zwei- 

 ten und dritten Finger halten : die Gelenk- 

 fläche des zweiten Fingers ist grösser, gehört 

 dem radialen Aste zu und wird von Buri 

 als Tuherculam radiale distale metacarpi be- 

 zeichnet ; diejenige, welche den dritten Finger 

 trägt und dein ulnaren Aste angehört, ist viel 

 kleiner und wird von Buri als Tuberculum 

 ulnare distale metacarpi benannt. 



Zwischen dem radialen und ulnaren Aste 

 bleibt eine, für die einzelnen Ordnungen cha- 

 rakteristische, ovale, ellyptische oder lanzen 

 förmige Lücke, die sogenannte Fissura meta- 

 carpi. An der äusseren Seite des radialen 

 Astes, dort, wo beide Äste oberhalb des Kol- 

 bens auseinandergehen, findet man bei eini- 

 gen Vögeln eine kleine, gegen den ulnaren 

 Ast ragende Tuberosität, bei anderen ist diese 

 Tuberosität gross, zahnförmig, manchmal er- 

 reicht sie auch den ulnaren Ast und verknöchert 

 sich mit diesem, als eine Knochenbrücke. Sie 

 wird mIs Tuberositas museularis bezeichnet, 



