63 



luiiidkét végén egyenlően van kihegyezve. A 

 tuberositas metacarpi li magas, keskeny, a 

 tuberositas muscularis a fissura tövén gyenge 

 dudor. .Sulcus tend. musc. e.xt. dig. comm. a 

 distalis liarmadon fut le, a sulcus tendinis 

 inusculi extensoris indicis proprii alig vehető 

 észre. Fornix keskeny, magas; tuberculum 

 ulnare és radiale egyvonalban. Tab. Vlíl. 

 lig. 2. 



Spheniscifornies. 



Sphenisms magellanicus Forí^t. 



A pinguinek metacarpnsa az evezőszárny 

 jelentékeny módosulásának következtében fel- 

 tűnően elüt a többi madár szárnyközépcsont- 

 jától. i>ár e csont tipikus alakja itt is megmarad. 

 A legfeltűnőbb az. hogy míg az összes megvizs- 

 gált madaraknál az Mc. III mindig — és rend- 

 szerint jóval - erősebb a Mc. IV-nél, addig 

 a pinguinek szárnyközépcsontján éppen meg- 

 fordítva, az Mc. Ill vékony, hengeres csont, 

 a Mc. IV pedig az előbbinél mintegy négy- 

 szer szélesebb, lapos csontlemez, belső oldala 

 kissé domboní; a külső enyhén homorú. A 

 két csont között keskeny, egyenletesen hegye- 

 zett fissura van. A carpalis bunkó teljesen 

 egybeolvad a Mc. l\. proximalis tövével. 

 A Mc. IV lemezének a carpalis bunkóval 

 érintkező pontján kicsiny nyílás látható, a 

 mely talán utolsó nyoma a szárnyközépcsont 

 c 4 -j- .5 és .Mc. IV-el való összenövésének. 

 Ha annak tekinthető, lígy a csontnyilástól 

 kifelé eső csontgerenda későbbi ossiíicatio 

 eredménye. A szárnyközépcsont belső oldalán 

 megtalálható még a processus muscularis Mc. 

 III kis dudor alakjában. A tuberculum ra- 

 diale distale metacarpi magasabb a t. ulnare- 

 nál. (1) A sulcusok és a tuberositas muscularis 

 nyomát a lehiísolt csonton nem sikerült meg- 

 találnom. Tab. VIII. fig. 8. 



A pinguinek metacarpusának és egész 

 mellső végtagjának jó rajzát közli legújabban 

 Beicheiiow. 



und an ihren beiden Enden gespitzt ist. Tu- 

 berositas metacarpi II hoch, schmal; Tube- 

 rositas muscularis bildet am proximalen Ende 

 der Fissura einen kleinen Höcker. Der Sul- 

 cus tendinis musc. ext. dig. comm. beschränkt 

 sich auf das distale Drittel des Mc. III, 

 sulcus tend. musc. ext. ind. propr. ist kaum 

 sichtbar. Fornix schmal, hoch ; beide Tuber- 

 cula gleich lang. Tab. VIII. Fig. 2. 



Sphenisciforiiies. 



tSphenisrus magellanicus Forst. 



Die Gestalt des Mittelhandknochens der 

 Pinguine weicht — infolge der bedeutenden 

 Modifikation des Schwimmorganes — von 

 der Gestalt der übrigen Vögel sehr ah, doch 

 der Typus des Knochens bleibt unverändert. 

 Das auffallendeste Merkmal des Knochens ist, 

 dass sein Mc. III — welcher bei allen un- 

 tersuchten Vögeln l)edeutend stärker ist als 

 das Mc. IV — bei den Pinguinen ganz im 

 Gegenteil ein schwacher, nahezu zylindrischer 

 Knochen ist ; Mc. IV ist aber eine flache 

 Knocheidamelle, deren Breite die des Mc. III 

 viermal übertrifft, auf der inneren Fläche 

 etwas konvex, auf der äusseren ein wenig 

 konkav ist. Zwischen beiden Ästen sieht man 

 eine enge, an ihren Enden sleich gespitzte 

 Fissura. Der carpale Kolben verwächst mit 

 dem proximalen Teile des Mc. IV vollstän- 

 dig. An dem Punkte, wo Mc. IV mit dem 

 carpalen Kolben verwächst, ist eine kleine 

 Öffnung, welche vielleicht die letzte Spur 

 der Verwachsung beider Teile — Mc. IV 

 und C4 + 5 — andeutet. Wenn dies richtig 

 ist, so muss der ausserhalb der Öffnung 

 liegende Knocheubalken als eine spätere 

 Ossifikation aufgefasst werden. Auf der in- 

 neren Fläche des Mittelhandknochens erhebt 

 sich der Processus muscularis metacarpi IH. 

 Das Tuberculum radiale distale metacarpi ist 

 höher als das T. ulnare. (!) Die Spuren der 

 Sulci und der Tuberositas muscularis konnte 

 ich auf dem abgefleischten Knochen nicht 

 erkennen. Tab. VHI. Fig. 3. 



Eine gute Skizze der vorderen Extremität 

 der Pinguine wurde neuerdings von Reichenow 

 publiziert. 



