97 



Fuligula nyroca (GOld.) 

 Asio otus (L ) 

 Oriolus oriolus (L.) 

 Lanius coUurio L. 

 Fyrrhula pyrrhula niaior. (Brehm.) 

 Do uein az uj t'ajok száma, hanem sokkal 

 iukább az elöffn'diiló fajok számbeli viszonya 

 teszi a Remetehegy kofíilkéjének faunáját 

 érdekessé. 



Mig ugyanis a guvat (Rallus aquaticus) 23, 

 a nagy fakopáncs (Deudrocopus maior) pedig 

 38 példány által van képviselve, addig a 

 siketfajdot (Tetrao urogallus) 14, a nyirfajdot 

 (T. tetrix) 38, a sarki hótajdot (Lagopiis lagopus) 

 24, a havasi hófajdot (L. niutus) 38, a többj 

 fajokat pedig csak 1 - 2— 3 példány képviseli 

 (kivéve: Cerchneis tinnunculus 4, Crex crex 

 5, Nyctaea ulula 8, Corvus corax 6, C. cor- 

 uix 5, Nucifraga 4, Pica 5). 



Még feltűnőbbé válik a guvatnak és nagy 

 fakopáncsnak szokatlanul nagyszániii előfor- 

 dulása, ha a barlangban előforduló fajdfélék 

 számához viszonyítjuk. A remetehegyi kőfül- 

 kében, a mely immár teljesen ki van ásva 

 és éppen ebből vonható következtetés fauná- 

 jának jellegére, a fajdfélék számaránya a 

 következő: 



Tetrao urogallus kb. 14 példány 

 Tetrao tetrix kb. 38 „ 



Lagopus lagopiis kb. 24 „ 

 Lagopus mntus kb. 38 „ 

 Ezzel szemben előkerült: 

 Halltis aquaticus kb. 23 , 

 Dendrocopus maior kb. 38 „ 

 Az arányszámoknak e viszonya teljesen 

 szokatlan, mert úgy a Balla, mint a PálÖ'y 

 barlangokban a fajdfélék százszámra fordul- 

 nak elő, a kisebb lelólielyeken szintén tiil- 

 nyomó majoritásban, ligy hogy a többi fajok 

 a leletek egészéhez viszonyítva csak pro műié- 

 ben fejezhetők ki. k fajdfélék közül a siket és 

 a nyírfajd mindig sokkal kevesebb példányt 

 képviseltek, mint a havasi és hófajd. A 

 remetehegyi kotiilkében a viszony fordított; 

 aránylag igen kevés havasi és hófajd mellett 

 meglepően sok siket, de főleg nyírfajddal 

 találkozunk. 



A nagy fakopáncs (Dendrocopus maior L.) 



nagy példányszámban való előfordulása tel- 



' jesen megfelel a pleistocaen kor steppe-jel- 



legének. Már Nehiung rámutatott erre: „lm 



■ Aquila XXI. 



Ftdigida nyroca (GOld.). 

 Asio otus (L.). 

 Oriolus oriolus (L.). 

 Lanius collurio L. 

 Pyrrhula pyrrhula maior (Brehm). 

 Doch nicht die Zahl der neuen Arten, son- 

 dern das Verluilten der vorkommenden Arten 

 zueinander gibt der Fauna unserer Felsnische 

 einen interessanten Charakter. Während näm- 

 lich von Rallus aquaticus 23 und von Dendro- 

 copus maior 38 Individuen vorhanden sind, 

 gibt es von Tetrao urogallus nur 14, T. tetrix 

 38, Lagopus lagopus 24, L. alpinus 38, von 

 den üljrigen nur 1 — 2 — 3 Individuen (aus- 

 geuommen : Cerchneis tinnunculus 4, Crex 

 crex 5, Nyctaea ulula 8, Corvus corax 6, 

 C. cornix 5, Nucifraga 4, Pica 5). 



Noch auffallender ist das Verhalten, wenn 

 man die Zahl der Kallus- und Dendrocopus,- 

 Individuen mit der Zahl der Waldhühner 

 vergleicht. In der Felsnische Remetehegy, 

 welche schon ganz ausgegraben und eben 

 deshalb vollständig cliarakterisierbar ist, ist 

 d:is Verhältniss der Individuenzahl der Wald- 

 hühner-Arten das folgende : 



Tetrao urogallus cca. 14 Individuen 

 Tetrao tetrix „38 „ 



Lagopus lagopxis „ 24 „ 



Lagopus mutus , 38 „ 



Im Gegenteil gibt es von 

 Rallus aquaticus , 23 „ 



Dendrocopus maior , 38 „ 



Dieses Verhältniss der Individuenzahleu ist 

 völlig ungewöhnlich, weil ja die Waldhühner, 

 sowohl in der Balla-, wie auch in der Pálffy- 

 Hölile in mehreren Hunderten Individuen 

 vorkommen ; in den kleineren Fundorten 

 kommen sie auch in grosser Majorität vor, 

 so dass die Zahl der übrigen .\rteü im Ver- 

 hältnis zurGesammtzaiil nur in'Voo ausgedrückt 

 werden kann. Auch von den Waldhühnern 

 war die Zahl des Auer- und Birkliuhnes 

 immer viel geringer, als die der Schnee- 

 und Alpenschneehühner. In unserer Felsnische 

 ist auch dieses Verhältniss umgekehrt ; bei 

 einer geringen Anzahl von Schnee- und 

 Alpenschneehühner kommen relativ auffallend 

 viele Auer- und liuuptsächlich Birkhühner vor. 

 Die grosse Anzühl der Dendrocopus maior 

 Individuen entspricht völlig dem Character 

 der Pleistocaen Zeit. Schon Nehring sagt: ,Im 

 Übrigen ist es hervorzuheben, dass auch 



13 



