103 



(1S71) vizsgálatai szerint a mirigyek vála- 

 (iciía egynemű réteggé keinényedilí, mely egy- 

 másfölé helyezkedett lemezekből áll, „melyek 

 a iiiirigycsövek lumenjének megfelelően meg 

 vannak szakítva, úgy hogy ezek egyenesen 

 falnélkiili csatorna alakjában a szaruréte- 

 geii át folytatódnak". A réteg alatt fekvő 

 hengeres hám megszakítás nélkül a mirigy- 

 csövekbe folytatódik. Haissh adatait a sármány- 

 ban és a tyúkban nem tudja megerősíteni, 

 melyek szerint a tulajdonképpeni gyomorban 

 két mirigyféleség fordulna elő, először egy- 

 szerű csöves mirigyek, részint erősen granu- 

 lált köves sejtekkel, részint hengeres hámmal, 

 és másodszor összetett mirigyek. 



WiEDERSHRiM (1872) két munkát adott ki, 

 melyekben az izmos gyomorban található mi- 

 rigyeknek finomabb szerkezetével foglalkozik. 

 A sejteket izoláltan és metszeteken tanul- 

 mányozta. Magas beállításnál sokszögű háló- 

 zatot, körülzárt sejtekkel vett észre. Mély be- 

 állításnál „a hossztengelyben sok párhuzamos 

 vonallal átszőtt színtelen vagy gyengén zava- 

 ros mirigytartalom" tűnt elő. A mirigy-lument 

 nyúlós, folyékony üvegnemfl anyag tölti ki, 

 mely nem egynemű, hanem párhuzamos vona- 

 lak járják át. Ezek a párhuzamos vonalak 

 egy-egy erecskének felelnek meg. Alig hogy 

 a váladék elhagyja a sejtet, aránylag már 

 tetemes tömörséggel rendelkezik és tiszta 

 kutikula-képződménynek tekintendő. „Minden 

 váladékfonal szélső végén bunkószerű meg- 

 vastagodást mutat, mely erős nagyításnál kis 

 vájulatos képződménynek tűnik. Ez a sejtnek 

 azon részébe kapcsolódik bele, mely a mirigy 

 lumenje felé néz, mi által egy kupak vagy burok 

 áll elő, mely a sejten rajta ül. Ez a vála- 

 dékburok alapjával minden a mirigy-lumen 

 felé néző sejt alsó részén tovább húzódik, 

 még pedig egy kampószerü nyúlvány bázi- 

 sáig." Minden hálószem alapi része megfelel 

 a váladékburok alapjának. A mirigyek köve- 

 zethámja a nyílásnál magasabb és szélesebb, 

 mint a fundusban. Mindegyik sejt, akár sok- 

 szögű, akár ovális, erősen granulált. A sejtek 

 a propria felőli oldalon rövid, kampószerü 

 nyúlványt hordanak, mely szerinte nem tar- 



man auch deutlich bei Zusatz von .Jod nnd 

 bei feinen getrockneten und dann in Oanada- 

 balsani eingekitteten Präparaten." Nach den 

 Untersuchungen KiíRins (1871) erhärtet das 

 Sekret der Drüsen zu einer homogenen 

 Schichte, welche aus übereinander gelagerten 

 Platten besteht, „welche dem Lumen der 

 Drüsenschläuche entsprechend unterbrochen 

 sind, sodass sich diese direkt in Form eines 

 wandungslosen Kanals durch die Hornschichte 

 hindurch fortsetzen." Das unter der Schicht 

 liegende zylindrische Epithel setzt sich ohne 

 Unterbrechung in die Drüsenschläuche fort. 

 Er kann den Angaben Hasse's bei Ammer 

 und Huhn nicht beipflichten, dass im eigent- 

 lichen Magen zwei Drüsenorten vorkommen, 

 erstens einfache schlauchförmige teils mit 

 stark granulierten pflasterförmigen Zellen, 

 teils mit Zylinderepithel und zweitens zu- 

 sammengesetzte Drüsen. 



WiEDERSHEiM (1872) gab zwei Arbeiten 

 heraus, in welchen er sich mit den feineren 

 Strukturverhältnissen der Drüsen im Muskel- 

 magen beschäftigt. Die Zellen untersuchte er 

 isoliert und machte Schnitte. Bei hoher Ein- 

 stellung beobachtete er ein polygonales Ma- 

 schenvverk mit eingeschlossenen Zellen. Bei 

 tiefer Einstellung trat „ein, in der Längsaxe 

 von vielen parallelen Linien durchzogener 

 farbloser oder auch schwach trüblicher Drü- 

 seuinhalt" zu Tage. Das Drüsenlumen ist 

 von einer zähflüssigen, glasartigen Materie 

 erfüllt, welche nicht homogen, sondern von 

 parallelen Streifen durchzogen wird. Diese 

 parallelen Streifen entsprechen Einzelström- 

 chen. Das Sekret kaum aus der Zelle getre- 

 ten, besitzt schon eine relativ bedeutende 

 Konsistenz und ist als reine Kutikularbildung 

 aufzufassen. „Jeder Sekretfaden zeigt an sei- 

 nem peripheren Ende eine kolbenartige Ver- 

 dickung, welche sich bei starker Vergrösse- 

 rung als ein kleines Hohlgebilde darstellt. 

 Dieses legt sich an denjenigen Abschnitt der 

 Zelle an, welche dem Drüsenlumen zugekehrt 

 ist und erzeugt dadurch eine Art Kappe oder 

 Schale, welche der Zelle aufsitzt. Diese Sek- 

 retschale schiebt sich mit ihrem Boden an 

 der Unterseite jeder ins Drüsenlumen hinein- 

 schauenden Zelle hin uud zwar bis an die 

 Basis eines hackenförmigen Fortsatzes." Der 

 Grund jeder Masche ist identisch mit dem 

 Boden der Sekretschale. Das Pflasterepithel 



