105 



Schreiner (1900) munkájában Somateria 

 moUissiniá-nál írja le bővebben az izmos 

 gyomrot. A felszíni váladék a krypták miri- 

 gyeinek és a papillafelszin hámjának elvá- 

 lasztásából jő létre. Az utóbbi, mely az előb- 

 bibe van ágyazva, levált sejteket is tartal- 

 maz. Az egyes csövecskék sejtjei köbalakuak, 

 a mag gömbölyű, nagy, finoman szemcsés, 

 Aquüa XXI. 



töbl) dolcozatot irt a madnrak gyomráról, i 

 Eredményeit egy nagyobb munkában foglalta 

 össze (1888). A tyúkban a mirigysejtek alap- 

 jukon kampószerűen hajlottak és a mirigy 

 lumen felé eső oldalon erősen megduzzadtak. 

 Nyilasukhoz közel a sejtek világosabbak. Meg- 

 különbözteti a vak tömlők oszlopalakú ter- 

 mékeit és a mucosa felszínének termékeit, 

 melyek az oszlopokat egymás között össze- 

 kötik. Mindegyik fonal egyenesen a réteg 

 szabad felszínéig terjed. A különbségek, melyek 

 a szaruréteg szerkezetében mutatkoznak, csu- 

 pán a vaktömlök elhelyezkedéseinek követ- 

 kezményei. Az ívek között levált sejtek töme- 

 gei találhatók. Gadow (1891) munkájában 

 Flower, Molin, Wikdershkim, Curschmann, Postma 

 és Cazin eredményeit ismerteti. Hehhniuh (1892) 

 chemiailag vizsgálta meg a szarunemű réteget. 

 Arra az eredményre jutott, hogy a szaruréteg 

 nem áll chitinhez hasonló anyagból, mint ezt 

 Curschmann hitte, hanem úgylátszik, hogy a 

 szaruanyagokkoz áll közel és keratinoid-anyag- 

 nak nevezendő. Marshall (1895) szerint az 

 izmos gyomor sárgás hártyája finom mirigyek 

 megmerevedett váladéka. Oppel (1896, Lehr- 

 buch) a sólyom mirigycsöveiben számos mito- 

 sist talált. A sejtek zártak voltak és a vála 

 dékerecskékkel semmi összefüggést nem 

 mutattak. Szakáll (1897) bonctana szerint ;iz 

 izmos gyomor felületét szaruszerű szerkezet- 

 nélküli anyag borítja, mely a nyálkahártyában 

 levő csöves mirigyeknek besűrüsödött vála- 

 déka. Monti (1898) madaraknál a GoLoi-féle 

 eljárással sejtkörüli csatornácskahálózatot 

 kapott, egy hálószemben mindig csak egy 

 mirigysejt volt. A csatornácskák izoláltan 

 mennek a középső csatornához vezető ághoz. 



argentatus fand or die Drüsenzelim im Mus- 

 kelmagen stark granuliert. Caüin (1885 — 87) 

 gab mehrere Arbeiten über den Muskelmagen 

 heraus. Seine Ergebnisse sind in einem grös- 

 seren Werke (1888) zusammengefasst. Beim 

 Huhn sind die Drüsenzelleii an ihrer Basis 

 hackenförmig umgebogen und an der Seite 

 des Drüsenlumens stark angeschwollen. Nahe 

 ihrer Mündung sind die Zellen heller. Er 

 unterscheidet die Produkte der Blindsäcke in 

 Säulenform und die Produkte der Oberfläche 

 der Mucosa, welche die Säulen untereinander 

 verbinden. Jeder Faden setzt sich direkt bis 

 zur freien Oberfläche der Schicht fort. Die 

 Unterschiede, welche die Struktur der Horn- 

 schicht zeigt, ergeben sicli nur aus der An- 

 ordnung der Blindsäcke. Zwischen den Bögen 

 befinden sich Haufen abgestossener Zellen. 

 Gauow referiert in seinem Werke (1891) über 

 die Ergebnisse Flowers, Molins, Wieuersheims 

 CuRSCHMANNS, Postma's uud Cazins. Heiieniur 

 (1892) untersuchte chemisch die hornartige 

 Schicht. Er kam zu dem Ergebnis, dass die 

 Hornscliicht nicht wie Curschmann annahm, 

 aus einer chitinähnlicben Substanz besteht, 

 sondern sie scheint den Hornsubstanzen nahe 

 zu stehen uud ist als eine Keratinoide-Sub- 

 stanz zu bezeichnen. Nach Marshall (1895) 

 ist die gelbliche Haut im Muskelmagen ein 

 erstarrtes Absondeiuiigsprodukt feiner Drüsen. 

 Oppel (1896, Lehrbuch) fand beim Falken in 

 den Drüsenschläuchen zahlreiche Mitosen. 

 Die Zellen waren geschlossen und in keiner 

 Verljinduiig mit dem Sekretströmehen. Nacii 

 der Anatomie von Szakáll (1897) bedeckt die 

 Oberfiäclie des Muskelmagens eine hornartige, 

 strukturlose Substanz, welche das verdickte 

 Sekret der tubulösen Drüsen in der Schleim- 

 haut ist. Monti (1898) bekam bei Vögeln ein 

 perizelluläres Kanälchennetz mit Hilfe der 

 GoLGischen Methode. Es umfasst immer nur 

 eine Masche eine Drüsenzelle. Die Kanälchen 

 gehen isoliert zum Zentralkanal führenden 

 Zweige. 



Schreiner (1900) beschreibt in seiner Arbeit 

 bei Somateria mollissima den Muskelmagen 

 näher. Das Oberflächen-Sekret setzt sich aus 

 der Sekretion der Krypten mit Drüsen und des 

 Epithels der Papillenoberfläche zusammen. 

 Letzteres — enthält auch abgestossene Zellen 

 — liegt im ersteren eingebettet. Die Zellen 

 der einzelneu Tubuli sind kubisch, Kern 



U 



