ii;^. 



ben bizonyos fokin' változó, a piij)illák csúcsa 

 felé rendesen jitval magasabb, arcliilfíkturális 

 sajátság, melyet a bélcsatorna bolyliain is 

 széltében észlelhet iiiik. 



Az emiitelt sejtekben a granulák már bizci 

 nyos nagyságot értek el. Ezeken kívül talál- 

 tam sejteket, melyekben finomabb szemcsézct 

 volt. ez azonban szintén határozottan acidophil 

 festődést mutatott. Kétségtelen, hogy ezek a 

 sejtek egy korábbi stádiumot képviselnek, a 

 granula ezekben még igen kicsi. A nagyobb 

 granula a kisebbekből összefolyás litján áll 

 elő. Hogy ez tényleg így történik, erre döntő 

 bizonyítékkal voltak készítményeim, melyeket 

 pilücarpinizálás után nyertem. Itt a csövek 

 sejtjeiben sokkal nagyobb, de egyúttal keve- 

 sebb granula volt észlelhető (5. rajz). A tinóm 

 szemcsézettel ellátott sejtek magja szép göm- 

 bölyű s szintén az alapi részen foglal helyet. 

 Az erdei fiilesbagolyban gyakran találtam igen 

 finom szemcséjű sejteket, melyekben a göm- 

 bölyű mag a középen feküdt. Különben a 

 csövek sejtjei az egyes madárfajokban különb- 

 séget mutatnak, így a tyúkban kicsiny, köbös 

 sejteket találtam nagy maggal. Vannak sejtek, 

 melyekben a lumen felé eső oldalon na- 

 gyobb granulák gyűltek össze (3., 4. rajz), 

 alsó felükben azonban csupán apró szemcsé- 

 zct van. Ez arra vall, hogy a granulák a 

 lumenfelőii oldalon gyűlnek össze s itt kezde- 

 nek szétfolyni, a mint találhatók is sejtek, me- 

 lyekben a lumen felé eső oldalon már szétfolyt 

 váladékot tartalmaznak, alul a mag körül még 

 plasma van. \'égül találhatók sejtek, melyek 

 váladékukat teljesen kibocsátották. Testükben 

 csak itt-ott látni még váladékmaradványokat 

 és plasmaszálakat, hálózatot (7. rajz). A mag- 

 áz alapi részen, rendesen egy sarokban fog- 

 lal helyet, körülötte pedig kevés protoplasma. 



A váladéknak kibocsátására vonatkozólag, 

 a történeti áttekintésben láttuk, hogy már 

 H.\ssR felemlítette : ..mintha a sejtekből egy- 

 egy erecske indulna". Wiedeesheim a mirigyek 

 Aqiüla XXI 



raten vom Muskelmagen des Huhnes (Fig. 4) 

 von denen ich vor dem Fixieren die erhärtete 

 hornariige Schicht entfernte, überzeugen. Die 

 Grösse der Zellen im Tubnlns ist bis zu einem 

 gewissen Grade verschieden, auf den Papillen- 

 spitzen sind sie gewöhnlich viel höher, eine 

 architekturelle Eigenschaft, welche wir auch 

 an dem Zotten des Darmkanales weit und 

 breit beobachten können. 



In den erwähnten Zellen erreichten die 

 Granula schon eine gewisse Grösse. Ausser 

 diesen fand ich Zellen, in welchen eine feinere 

 r4ranulation zu bemerken war, welche jedoch 

 gleichfalls deutlich acidophile Färbung zeigte. 

 Zweifellos stellen diese Zellen ein früheres 

 Stadium dar, die Granula sind in diesen noch 

 sehr klein. Grössere Granula entstehen aus 

 den kleinen durch Zusammenfliessen. Dass 

 dies tatsächlich so ist, dafür waren Präpa- 

 rate vom ausschlaggebenden Beweis, welche 

 ich nach Pilocarpinisation erhielt. Hier waren 

 in den Zellen der Tubuli viel grössere, aber 

 gleichzeitig viel weniger Granula zu beobach- 

 ten (Fig. 5). Der Kern in den mit feiner 

 Granulation versehenen Zellen war schön rund 

 und lag gleichfalls an der Basis. Bei der 

 Waldohreule fand ich oft Zellen mit feiner 

 Granulation, in welchen der rundliche Kern 

 in der Mitte lag. IJbrigens zeigen die Zellen 

 der Tubuli bei den einzelnen Vögclarten Ver- 

 schiedenheiten, bei dem Huhn fand ich kleine, 

 kubische Zellen mit grossem Kern. Es gibt 

 Zellen, in welchen gegen das Lumen sich 

 grössere Granula ansammelten, in der unteren 

 Hälfte jedoch blos feine Granulation sich 

 findet (Fig. 3, 4). Dies deutet darauf hin, 

 dass die Granula sich gegen das Lumen 

 sammeln und hier zu zerfliessen beginnen, 

 wie man tatsächlich Zellen finden kann, in 

 welchen an der Seite des Lumens bereits 

 verflüssigtes Sekret sich befindet, uni en um 

 den Kern aber noch Plasma ist. Endlich sind 

 noch Zellen zu beobachten, welche ihr Sekret 

 gänzlich abgegeben haben. In ihrem Körper 

 sind blos stellenweise noch Sekretreste und 

 Plasmafäden (Netz) zu bemerken (Fig. 7). 

 Der Kern liegt an der Basis, gewöhnlich in 

 einer Ecke, um ihn wenig Protoplasma. 



Was die Abgabe des Sekretes betriflt, sa- 

 hen wir bereits in der historischen Über- 

 sicht, dass schon Umhk erwähnte, „als von 

 den Zellen Einzelströmchen sich ergössen". 



ir, 



